202 



at den stærkeste altid gaar af med Sejren. En 

 svag Mand vil næsten aldrig, med mindre han er 

 en god Jæger og almindelig afholdt, faa Lov til at 

 beholde en Kone, som en stærkere finder det 

 Umagen værd at kaste sine Øjne paa. Saaledes 

 gaar det til hos alle Stammer, og herved vækkes 

 der selvfølgelig en stærk Kappelyst hos Ungdommen, 

 som ved alle Lejligheder, lige fra Barnsben, prøver 

 Styrke og Kampfærdighed med hinanden*. Det er 

 utvivlsomt, at Mandens Størrelse, Styrke og Bred- 

 skuldrethed, hans Mod og Stridbarhed oprindelig er 

 nedarvet fra Fædrene blandt hans dyrlignende Stam- 

 former, og at disse Egenskaber i de lange Tider, da 

 den højeste Civilisation var mindre end barbarisk, 

 ere blevne ikke blot bevarede, men ogsaa forstærkede 

 derved, at den stærkeste og kækkeste har staaet sig 

 bedst saa vel i Kampen for Tilværelsen som i 

 Kampen for en Mage, og at han saaledes er bleven 

 sat i Stand til at efterlade sig et større (ifølge Arve- 

 lighedslovene ogsaa stærkere) Afkom. Man kunde 

 maaske indvende, at han ikke saa meget havde 

 vundet de nævnte Egenskaber ved Kamp som ved 

 at have arbejdet stærkere end Kvinderne; men 

 denne Indvending har ingen Sandsynlighed for sig, 

 da Kvinderne hos alle Vilde arbejde i det mindste 

 lige saa haardt som Mændene og i de fleste Til- 

 fælde endnu haardere. Hos de civiliserede Menne- 

 sker derimod arbejder Manden i Almindelighed 

 langt haardere end Kvinden, hvilket forklarer, 



