214 



ikke synes om Partiet, løber iiun hen til en, der 

 kan og vil beskytte hende. Andet Steds maa Bej- 

 leren først gøre Brudens Forældre nogle Tjenester, 

 hvorpaa disse give deres Samtykke; men nu skal 

 han finde Bruden, og er hun ikke af samme Mening 

 som han og Forældrene, skjbler hun sig saa godt 

 i Skoven, at den uheldige Bejler tilsidst bliver 

 hjærtelig træt af at lede efter hende. Hos Kal- 

 mukkerne er der ligefrem Væddeløb mellem Brud 

 og Brudgom. Bruden har et stort Forspring; meii 

 det er ikke Brudgommens Rapfodethed, der lader 

 ham sejre, det kommer an paa, om han er saa 

 heldig at behage Bruden, thi derefter indretter hun 

 sit Løb. 



I al Korthed bliver da Sagen denne: I de 

 ældste Tider have Menneskene levet enten i Mono- 

 gami eller Polygami; der har ikke, efter Dyrene at 

 dømme, været noget Fællesægteskab. Mændene 

 have uden Tvivl forsvaret deres Koner efter bedste 

 Ævne mod alle Slags Fjender, og de have rimelig- 

 vis ved Jagt sørget for deres og deres Afkoms For- 

 nødenheder. De stærkeste og dygtigste Mænd have 

 været heldigst i Kampen for Tilværelsen og have 

 faaet de mest tiltrækkende Koner. Da Folk paa 

 den Tid havde det knapt med aandelige Ævner, ere 

 de i Almindelighed mest blevne ledede af deres 

 Instinkter; de have ikke mistet det Instinkt, som 

 vi finde hos alle Dyr, nemlig Kærligheden til deres 

 Afkom, og der har altsaa ikke fundet Barnemord 

 Sted, følgelig har der heller ikke eksisteret nogen 



