216 



Dialekter, som der er Smaasamfund. Enhver for- 

 staar den bedst i sin Dialekt og skatter den mest, 

 jo mere udpræget den taler Dialekten; viser der sig 

 nu og da i Stammen en Skønhed, som taler med 

 fremmede Tunger, forstaas den næppe, og der er i 

 al Fald næppe nogen, som 'bryder sig om at for- 

 staa den. Men hvad der ikke forstaas, det fængsler 

 ikke, attraas ikke, det forsvinder. Den Skønhed 

 derimod, som forstaas, den fængsler, og den svinger 

 sig lidt højere op mod Idealet ved hvert Slægtleds 

 Kærlighedsforhold. Naar derfor Grækerne lade Kær- 

 lighedsguden være en Søn af Skønhedsgudinden, saa 

 have de paa en vis Maade Ret; men hvis Natur- 

 historien gav sig af med at lave Myter, saa vilde 

 den dog næppe betænke sig paa at lade Eros være 

 Fader til Afrodite. 



Endnu kun til Slutning en Udtalelse af Darwin 

 om Ægteskabet i Forhold til Menneskeslægtens Livs- 

 lykke: Mennesket undersøger med stor Omhu sine 

 Hestes, sine Hundes og sit Kvægs Karakter og deres 

 Stamtræ, før han mager dem, men er Talen om 

 ham selv, anvender han ikke den samme Omhu. 

 Han lader sig lede af næsten de samme Bevæg- 

 grunde som de andre Dyr, naar de overlades til sig 

 selv, omendskøndt han for saa vidt staar over dem, 

 som han sætter stor Pris paa sjælelige Dyder og 

 Skønheder. Paa den anden Side øver Rigdom og 

 Rang en stor Tiltrækning paa ham. Og dog kunde 

 han ved Valget af en Mage gøre en Del ikke blot 

 for sit Afkoms LegemsbeskafTenhed, men ogsaa for 



