220 



Det Kedelige ved Fysiognomiken er, at den 

 ikke vil gaa rationelt til Værks, jeg tror, den anser 

 det for under sin Værdighed. Hvad skal man sige 

 til et Grundprincip som dette: Naturen har sat 

 Hovedet øverst, fordi det er de intellektuelle Ævners 

 Trone, dernæst Brystet, Hjærtets, Følelsens Sæde, 

 og endelig Maven nederst, som de dyriske Tilbøje- 

 ligheders Arena. Ansigtet er Sjælens Spejl og staar 

 i et langt intimere Forhold til den usynlige Verden 

 end det øvrige Menneskelegeme, Ansigtet formes af 

 Sjælen; der maa derfor være en bestemt Forbindelse 

 mellem de enkelte Ansigtstræk og de forskellige 

 Sider af Sjælen. Med saadant et Grundprincip kan 

 man nok komme til at gøre Slutninger som denne: 

 Læbens Linier danne en Figur som Amors Bue, 

 Læben kysser, af Mundens Form ville vi derfor 

 kunne slutte os til, hvorvidt Individets Tilbøjelig- 

 heder gaa i erotisk Ketning eller ikke, — tykke 

 svulmende Læber, det betyder svulmende Sanselig- 

 hed, smalle sammenknebne Læber, det betyder 

 Snæverhjærtethed eller saa. Dette er i Virkelig- 

 heden Fysiognomikens Metode. Nu kan det ganske 

 vist være en meget rimelig Slutning at henføre en 

 hjulbenet Mand, om hvem der meddeles, at han er 

 Militær, til Kavalleriet, men derfor bliver det ikke 

 rimeligt at slutte, at fint og ædelt tegnede Øjenbryn 

 tyde paa en ædel og ridderlig Karakter. Thi der 

 er ingen Forbindelse mellem Ridderlighed og Øjen- 

 bryn, medens der er meget god Forbindelse mellem 

 Rytterben og Rideheste. Fysiognomikens Metode 



