234 



Udtiyk hos Mennesket, ville vi et Øjeblik beskæftige 

 os med Dyrene og hvad deres er. Hyl, Skrig, 

 Vrinsken, Brølen, Kvidren, og hvad alle de enkelte 

 Toner i den store Dyrekoncert nu hedde, udtrykke 

 en saadan Mangfoldighed af Følelser, at der ikke 

 her kan være Tale om at in,dlade sig paa de 

 enkelte Lyde og deres Betydning. Men det, det 

 her nærmest kommer an paa, er, at finde ud af, 

 hvordan det er gaaet til, at det, at frembringe 

 Lyde, er blevet en saa almindelig Maade at ud- 

 trykke sine Følelser paa. Vi kunne ikke give nogen 

 Forklaring, vi kunne kun antyde, i hvilken Retning 

 Forklaringen maa søges. 



Vi have tidligere set, at ufrivillige Muskelbe- 

 vægelser frembringes ved visse Sindsbevægelser; det 

 er muligt, at en saadan Sammentrækning af Bryst- 

 kassens og Ganens Muskler oprindelig har været 

 Ophavet til de mange forskellige Lyde. At disse 

 Lyde kunne have været nyttige, er let at forstaa, 

 og behøver ikke her at udføres videre. 



Vi vende os til et andet Slags Udtryk. Mang- 

 foldige Dyr have Ævne til at rejse visse Dele af 

 deres Haar-, Fjer- eller Skæl-Beklædning. Dette 

 gøres saa godt som altid under Indtryk af Rædsel 

 eller Vrede eller endnu bedre i en Sindsstemning, 

 der i sig har Momenter af begge. Den Nytte, 

 Dyrene have heraf, er den, at de komme til at se 

 mere skrækindjagende ud for deres Fjender. Orang- 

 utangen, Chimpanzen, Gorillaen, næsten alle Rov- 

 dyr, Heste og Hornkvæg kunne rejse deres Haar- 



