I 



235 



beklædning. Enhver har 8«t Høns bruse op med 

 dvTvs Fjerbeklædniug, naar en Hund nærmer sig 

 I' rne, og det samme gælder om Svaner. Visse 



^ Ire kunne rejse deres Skæl. Frøer, Kamæ- 

 leons i V' slanger give sig et mere fr}'gteligt Ud* 

 seende ved at puste sig op. Æsop har derfor 

 maaske misforstanet den Frø, han omtaler i sin 

 Fabel, den har rimeligvis ikke haft til HenRigt at 

 raaale sig med Oksen, den har kun ment at gøre 

 det nævnte Dyr forskrækket og saaledes afvende 

 Faren; det er imidlertid ikke min Mening at ville 

 godtgøre, at Frøen staar med Palmer i Hænderne, 

 det maa altid kaldes en overdreven Selvopholdelses* 

 drift at gaa saa yderligt i sit Forsvarsvæsen, at man 

 revner derved. 



Mange Dyr trække, nuar de blive vrede, deres 

 Øren tilbage (man forveksle ikke denne- Beve^lse 

 med saadanne, som foretages af Hensyn til Hørel- 

 .'^eii . Det interesaanie ved denne Bevs^lse er, at 

 den kun findes hos saadanne Dyr. som, naar de 

 kæmpe, bide fra sig, f. Eks. hos Rovdyrene, Hestene 

 og Fhxlhestene. Køer. Faar og Geder, der ikke 

 bruge deres Tænder, naar de kæmpe, trække heller 

 ikke Ørene tilbage. 



At omtale de forskellige Maader, paa hvilke 

 Aberne udtrykke dere« forskellige Sindsbevægelser, 

 vilde bringe vel mange Gentagelser ind i denne Af- 

 handling, da vi senere skulle omtale Mennesket 

 Jeg skal kun omtale den Maade, paa hvilken Ba- 

 vianer true hinanden, dels fordi den er saa besyn- 



