246 



Man træffer det næppe nu hos de saakaldte velop- 

 dragne i de civiliserede Sarafund; men vistnok hos 

 alle andre Mennesker opstaar der, naar de overraskes 

 og imponeres, en Trang til at lægge Bagen af den 

 højre Haand paa Munden (eller paa Struben eller 

 paa Panden) og til at udstøde dæmpede Lyde. Den 

 jævne Evropæer, Abyssinieren, den vilde Indianer 

 adlyder denne Trang fuldt saa godt som Avstraliens 

 Vildmænd. Ja Negerne paa Vestkysten af Afrika 

 har endog optaget Gebærden i deres Sprog. Hvor 

 maaske vi vilde sige: «Nej, nu har jeg aldrig — !» 

 udbryder de: «Min Mund klæber fast ved min 

 Haand ! » 



Darwin har med Myre- Flid samlet mangfoldige 

 saadanne Vidnesbyrd om, at samme Sindstilstand 

 giver sig samme Udtryk hele Jorden over. Det gæl- 

 der om de mindste, og det gælder om de mest sam- 

 mensatte Gebærder. Enhver Dansk har f. Eks. set, 

 at Børn « piller » ved deres Overlæbe eller at Voksne 

 trækker saa smaat i Skæget, naar de er i Vilde- 

 rede med, hvad de skal sige. Ingen Gestus kan 

 være ubetydeligere, den synes saa rent tilfældig, 

 saa individuel. Og dog har baade Afrikas Kaffere 

 og Nordamerikas vildeste Indianerstammer nøjagtigt 

 samme Udtryk for forlegen Overvejelse 1 — Eller vil 

 man have en indviklet Gestus, saa lad os tage den 

 Skuldertrækning, hvormed Folk beklager, at de des- 

 værre ikke ser sig i Stand til Dit eller Dat. Naar 

 Gebærden udføres fuldstændig, bestaar den af føl- 

 gende Bevægelser: begge Skuldre løftes hurtigt, 



