1^ 



253 



at antage, at der en Gang kan have været Lighed 

 over hele Linien. 



Der vilde kun kunne rejse eig Tvivl, hvia man 



hoe et Folkeslag traf Tegn for det lidenskabsløee 



■la og Nej, der aldeles ikke genfandtes som Ja og 



\ - 'r |,t)g o8 Andre, og dét hverken i fuld Leve- 



i Hier rudimentært. Dersom det f. Eks. blev 



• Folkestamme brugte som almindeligt 



det højre Ben frem, saa vilde det 



_ _ _ ie at se sort ud for det Bevis, som 



Ovircusst« iiiiiK Isen mellem Sindsbeva^lses-Udtryk- 

 kene skal føre for Teorien om Menneskenes Ned- 

 stamning fra en eneste Urform. Men saadan for- 

 holder det sig jo ikke. Alle de Gebærder, der i 

 Darwins I^>g anføres som Udtryk for « abstrakt* 

 Bekneftrn og Ben8^t«n hos Tyrker, Hinduer, Av- 

 straliere, dem kender vi Danske saa udmærket 

 godt som Udtryk for «konkret> Bekræften og Be- 

 na^^n. Ryster maaske ikke ogsaa vi paa Hovedet 

 til Bekræftelne, f. Eks. ved et lidt modstræbende 

 *Jo-o-, saamænd vil jeg saa*? Kaster ikke ogsaa vi 

 lovedet tilbage til Bem^;telse, f. Eks. ved et ener- 

 ikke paa nogen Maade!»? Og alle de 

 og Finger- og Haandbevi^løer, som Dyaks 

 og Indianere og Italienere anvender for Ja og Nej, 

 dem bruger jo ogsaa vi nu og da som Ja (^ Nej-Tegn. 

 Darwin lader til at være blevet en Del forbavset over, 

 it d« Indfødte i Nærheden af Torres -Strædet «ud- 

 ' ' ikke en Benægtelse ved Hjælp af Hovedet, 

 men de løfter den højre Haand i Vejret og ryster 



