254 



den, idet de en to, tre Gange drejer den halvt om 

 og tilbage igen.» Han synes at finde denne Nej- 

 Gebærde temmelig underlig og yderlig sjelden. Men 

 for Københavnere er den saamænd alt andet end paa- 

 faldende. En Københavner har nemlig saa jævnlig 

 set den anvendt af ziinftige Bysbørn, som mimisk 

 Illustration til deres selvsikre «Næh Du kan tro 

 nej — !» 



Saaledes vil som sagt Mimikens Historie maaske 

 nok en Dag faa Bugt med alle Uoverensstemmel- 

 ser mellem de forskellige Folkeslags Sindsbevægel- 

 ses-Udtryk. Og der vil da ingen Hindring være for 

 ad den Vej at naa tilbage til den ene Stamform for 

 Menneskene, til Biblens symbolske « første Forældre«. 

 — Men saa kommer igen Darwins anden Teori, om 

 at hin Stamform har havt sine nærmeste Ahner 

 blandt Dyrene. Og kan Sindsbevægelses-Udtrykkene 

 sige noget for eller imod den? 



Man kan hurtigt finde Sindsbevægelses-Udtr3^k, 

 der er fælles for Menneskene og Dyrene (eller 

 da i al Fald de højere staaende Dyr). De som 

 vi ryster, stirrer, bliver lamslaaede under Angst 

 og Skræk. De som vi skriger, hyler, skærer Tænder, 

 vrider sig af Smerte. De som vi bliver hede, 

 spærrer Øjnene op, gør truende Fagter af Raseri. 

 Og der er mange Abe-Arter, som ler af Glæde, og 

 der er Aber (og maaske flere Dyr), som græder af 

 Sorg. Saaledes kunde man blive ved at jævn- 

 føre. Men vi overtydes neppe saa stærkt, som vi 

 maaske burde, af disse Overensstemmelser, De 



