256 



Fure paa Kinden og Rynker under Øjnene. Dersom 

 man saa vil se paa en Hund, som belaver sig paa at 

 slaas, vil man finde ganske Magen dertil! Og ende- 

 lig har man et Tilløb ti\ den samme Udtryksform i 

 det haanlige, det saaka^dte sardoniske Smil. Her 

 er Læberne næsten samlede; men den ene Mundvig 

 trækkes lidt tilbage — just deri bestaar Forhaa- 

 nelsen! — og det dirrer saa smaat i den Muskel, 

 som kan løfte den ydre Del af Overlæben. 



Mange Mennesker kan endnu vilkaarligt blotte 

 deres Hjørnetand saaledes. Man véd bl. a., at be- 

 rømte Skuespillere har benyttet sig deraf til at 

 fremtrylle hos Tilskuerne et stærkt Indtryk af, at 

 de Personer, som de fremstillede, var besatte af et 

 rasende Had. Andre Mennesker igen har tabt 

 Evnen til vilkaarligt at iværksætte den paagældende 

 Muskelbevægelse. Men de kan alligevel meget godt 

 udføre den, uden at tænke derpaa, naar de nemlig 

 kommer i Affekt. Det er jo i det hele taget al- 

 mindeligt, at vi med Lethed ubevidst udfører Muskel- 

 bevægelser, som vi er ude af Stand til at udføre 

 med Overlæg, — og dét er Grunden til, at man 

 gærne anbefaler Skuespillere at arbejde sig ind i den 

 Sindsbevægelse, de skal fremstille.- thi saa vil de 

 naturlige Udtryk for Sindsbevægelsen indfinde sig af 

 sig selv, hvis da blot ikke Skuespillerens Muskulatur 

 er altfor svag . . . Men hvad enten nu Menneskene 

 har bevaret Evnen, eller blot en Tendens, til at blotte 

 deres Hjørnetand under irriterede Sindstilstande, 

 saa synes hin Udtryksform altsaa at pege tilbage 



