-■>( 



til Forfædre, som havde store HjømeUender og som 

 brugte dem, naar de blev vrede. Den røber vor 

 Herkomst omtrent paa samme Blaade, som mangen 

 Iliinnands store og plumpe Hænder røber, at han 



* T begyndt ved det grovest/ Arbejde. 



Der er dog, stadig efter Darwins Opfattelse, 



-'rumme m^et Vand i Havet siden den lid, 



da vore Tip-Tip-Tipoldeforældre nærmest var Dyr. 



.Allerede den Gang de forskellige Racer begyndte at 



afvige fra den eneste Ur- Form, var (mener han) 



• knne Stamform « næsten fuldstændig menneskelig 

 i I'vL'niiiir og i hoj Grad menneskelig i Henseende 

 til aanl« lig Udvikling*. Det særligt menneskelige 

 tiiuliggjorde da og gav sig Udslag i Sindsbevægelses- 

 Udtryk, der er ejendommelige for Menneskene. 

 Den i strengeste Forstand c menneskeligste* blandt 

 <ii«8e ny Udtryksformer skal være vor Rødmen: 

 "-kammens, Undselighedens, Forlegenhedens Rødme. 

 Ene Mennesket rødmer, — naar det rødmer. For 

 der er nok Mennesker, som aldrig gør det. 



Det synes at vnre Arvegods, om man har 

 '■•i eller ondt ved at rødme, i hvad Udstrækning 

 i.i-.xn rødmer, og hvad Figur Ens Rødme gør. 

 1 1 »mer rødmer tidt ned paa Barmen, ja man har 

 eksempler paa, at de er rødmet helt ned paa 

 Lnurt.'ne. Men fortrinsvis rødmer Folk dog i Ansig- 

 tet, og — hvor kan dét være? lian kan ikke søge 

 < i runden deri, at Ansigtet er sa« meget udsat for 

 Lys og Temperaturforandringer; thi det er Hænderne 

 med, og vi rødmer jo dog ikke paa Hænderne. Darwin 



17 



