260 



kombineres med sammenbidte Læber, med et Smil, 

 med nedad trukne Mundvige, tilkendegiver den 

 snart Bestemthed, snart spøgefuld og forstilt Vrede, 

 snart Sorg. Og overaltAjfeynes Pandens Rynken at 

 være den toneangivende*,^,Bestanddel af Udtrykket, 

 i den Grad, at man med et Skær af Ret har 

 kunnet kalde de Muskler, der bevirker den (nem- 

 lig Øjenbryns -Rynkerne), for Menneskets egenlige 

 « Udtryks »-Muskler. Først og fremmest viser den 

 sig stadig, naar noget ubehageligt, noget ængstende 

 nærmer sig eller naar man uventet støder paa noget 

 stygt. Lad En finde noget ækelt i sin Mad, og 

 De vil se ham øjeblikkelig rjmke Pande. Her er 

 Pandens Rynken aabenbart egenlig Indledningen 

 til et Skrig. Det første, der sker, naar Børn vil 

 til at skrige, er som sagt, at Øjenbryns-Rynkerne 

 trækker sig sammen. Denne Bevægelse er da blevet 

 saa fast associeret med den indtrædende Følelse af 

 noget ængstende eller ubehageligt, at den ufravigelig 

 ved lignende Sindstilstande gaar igen hos det voksne 

 Menneske, uagtet den da aldrig udvikler sig til et 

 virkeligt Skrig. Men dernæst rynker man ogsaa 

 Pande overfor intellektuelle Vanskeligheder, under 

 anstrengt Tænken og Arbejden, naar man ligesom 

 tager sig sammen for at tænke alvorligt over en 

 Ting. Og her synes det at være Vanen fra det 

 vilde Menneskes Stirren ud efter Bytte eller Fjender, 

 som er blevet overført paa en beslægtet Sindstil- 

 stand. Det gælder nu ikke længer om at holde et 

 skadeligt Overmaal af Dagslys ude; men den forhen 



