266 



Øjnes og Huds Farve umuligt kan paavirkes af 

 Muskelbevægelser (i sidste Instans altsaa: af sjælelige 

 Bevægelser) saa bliver d>^"es Form og Farve ganske 

 ligegyldig for FysiognonJMiren. Naar man fortæller 

 ham , at de blaaøjede -M}-^ blonde skal være sagt- 

 modigere af sig end de bTunøjede. og mørke, træk- 

 ker han smilende paa Skulderen. Han véd, at al 

 Forskellen paa f. Eks. det blaa og det brune Øje er 

 den, at i det blaa mangler et Farvestof, som i det 

 brune Øje dækker over Skæret af Regnbuehindens 

 Væv; og han ser foreløbig ingen Sammenhæng 

 mellem lidt mer eller mindre Farvestof — og stor 

 eller ringe Heftighed. 



De Forudsætninger, hvorpaa Fysiognomiken byg- 

 ger, er nu for det første den, at et Legemes Musku- 

 latur ogsaa i den Tilstand, vi kalder Ro, befinder 

 sig i en vis Grad af Sammentrækning, og at denne 

 Spænstighed er forskellig hos de forskellige Indivi- 

 der; dernæst: at denne Ligevægtstilstand mellem de 

 forskellige Muskler ophæves, naar enkelte Muskler 

 bruges hyppigere eller øves mere end de andre. De 

 Muskler, som øves mest, bliver kraftigere, springer 

 tydeligere frem ; megen Brug af Tyggemusklerne kan 

 f. Eks. nok give et Ansigt et vist «Æder»-Præg. 

 Og naar Muskler øves tidt, faar de en Tilbøjelig- 

 hed, baade til under Hviletilstanden at forblive 

 forholdsvis stærkere sammentrukne end de øvrige 

 Muskler (hvad der blandt andet tidt i høj Grad 

 bestemmer over « Blikket«), og til at trække sig 



