ÁTTEKINTÉS AZ EDDIGI ISMERETEKRŐL. 25 



leválása után kevesebb lett, azért ez idötöl kezdve másodlagos ösvese- 

 csatornának (secuiidárer Urnierengaiig Gegenbaur's, a hüllőknél Spk\- 

 OKL szerint Leydig-féle csatornának) nevezendő. Ez az, a mit közön- 

 ségesen Wolff-Jéle csatornának (ductus Wolffii, protureter Haeckel) 

 mondunk. 



Az ösvese fejlettségének tetőpontját valamivel megelőzve kezde- 

 nek az ivarmirigyek mutatkozni. Ekkor ugyanis (tyúkébrénynél az 5. nap 

 elején), a Wolff-fele testnek a bélfodor felé tekintő mediális oldalán egy 

 proximal-distál felé terjedő kiemelkedés lép fel (III. tábla, 38. 39. 40. 

 ábrák gls), szorosan egymás mellé helyezett ébréuyi sejtekből állva, 

 összefüggésben az ősvese kötőszövetével, de viszony nélkül a húgycsö- 

 vekhez. Felszínét a zsigerüregnek csakhamar erösebbé lett henger- 

 hámja borítja, melyben már az ivarmirigy dombjának fellépte előtt, 

 egyesek gömbölyded alakot öltve megnagyobbodtak és képezik az ü. n. 

 ivarsejteket (Geschlechtszellen, nőstényeknél ú. n. öspeték, Primordial- 

 eier Waldeyer' s). Az ivarkiemelkedés nem terjed el az ősvesének az 

 egész hosszára, csak mhitegy a középső kétharmadát foglalja el ; hosz- 

 szúkás léczalakú, miért helyesebben i.varlécznek (Geschlechtsleiste), 

 mintsem ivardombuak (Geschlechtshügel, Genitalhügel) nevezendő. Az 

 ivarlécz eleinte széles alappal nyugszik az ösvesén, melynek állomá- 

 nyától egyes tágabb véredények (nagyrészt viszevek) választják el 

 (III. tábla, 39. ábra). Később az összekötő hely nem szélesedik arány- 

 ban az ivarmirigy megnagyobbodásával, miért nemsokára a két miri- 

 gyet egy szűkebb rész egyesíti (III. tábla, 44. ábra mo ; 43. ábra pov 

 helyén), a miből azután az ivarmirigyek hashártyafodrai (mesorchium 

 s. mesoarium ; utóbb ligamentum epididymidis és denevérszárny) lesz- 

 nek. A legtöbb szerző azon nézetben van, hogy ezen fodrot használják 

 fel az ősvesecsövek arra, hogy az ivarmirigy állományába beburjá- 

 nozzanak, és hímeknél az ondókivezető edényeket meg herereczét, 

 nőstényeknél a mellékpetefészek kötegeiből kinyúló sejtkötegeket ké- 

 pezzenek. 



Az ivarmirigyet boritó zsigerüi-egi hám szolgáltatja a petéket 

 az által, hogy a hámnak egyes nagyobb sejtjei a mirigy kötőszövetébe 

 benőnek (őspeték). — Emlősök és madarak hímjeinél az ivarmirigyet 

 borító ivarsejtek nem jutnak a mirigy belsejébe, hanem már korán 

 elcsenevésznek : a kanyargós ondócsövek sejtjei önállólag lépnek fel az 

 ivarmirigy szövetében, összefüggés nélkül mind az ivarhámmal, mind az 

 ősvesecsövek hámjával. — Keptiliáknál azonban, Braüs állítása szerint 

 a herecsatornák az ősvese szomszéd gomolyainak hámja részéről nőnek 

 be az ivarmirigybe. — Mielőtt az ivarmirigyben a herecsövek nyomai, 

 vagy nőstényeknél a benövő őspeték határozottan felismerhetők volná- 

 nak, a két ivart egymástól megkülönböztetni nem lehet, azaz az ivar- 

 mii'igy közömbös nemi állapotban van. Azonban ez csak látszat, mert 

 az őspeték benövése az ivarmirigybe a legkorábbi időkre felterjedvén, 

 az ivarok diflPei'encziálása igen korai idői*e visszavezetendő (Waldeyer). 



