62 ELÖVE8E. 



megfelelő szerv az amnionosak ébrényeiben (legalább mada- 

 rak- és emlősökben) sziutúgy elsorvad, mint az amnion-nélkü- 

 liek álozáiban. 



Miután az előbbiekben elég alapos bizonyítékokat látunk 

 arra, hogy amnionosaknál is van fejvese, habár durványos 

 minőségben : az ősvesecsatornát a Wolff-féle test (mesonephros) 

 csöveinek fellépése előtt helyesebben elövese- v. fejvesecsatori^á- 

 nak (Vornierengang) fogjuk nevezni. E szerint Fürbringer- 

 nek azon állítása, hogy amnionosaknál fejvesecsatorna nincs 

 (ir. 35. sz., 76. 1.), hanem azonnal az amnion-nélküliek másod- 

 lagos ősvesecsatornájával (secundárer Urnierengang) homológ 

 cső (Wolíf-féle csatorna) fejlődnék ki, elesik. Fürbringer t. i. 

 még nem ismerte az amnionosak fejveséjét. 



Balfour és Sedgwick (ii". 4. sz.) az amnionosak fejveséjéWil 

 eleinte más nézetben voltak. Ók ilyemiek tartották a Müller-féle csö 

 (oviductus) hasüri nyílását, ahol szerintök tyűkébrénynél a költés 4-dik 

 napján egy vonalszerű kiterjedésben hámvastagodás és ebben egymás- 

 után (proximál-distál felé) három rövid üreges betüremlés képződik ; 

 ezek közül a második és harmadik csakhamar elenyészik, a pi-oximális 

 pedig, mint a Müller-féle csö hasüri nyilasa fentartja magát. Késöbl»i 

 értekezésükben, a fej vesecsöveket illetőleg ama nézetüket elhagyták és fej- 

 vesének mondották (Sedgwick, ir. 101. sz.) a 7 — 1 1-ik szelvénynél fekvő 

 csöveket; a 11 -ik szelvényen túl kezdődnek a WolfiF-féle test csövei. A 

 fej vese szabad gomolyai és a WolfF-féle test belső gomoly ai között 

 átmeneti alakok fordulnak elő, oly kevert gomolyok, melyek a zsiger- 

 üreg hámjától kapnak tokot. 



Kbnson (ir. 86. 87. sz.) röviden csak azt jegyzi meg, hogy madarak- 

 és emlősöknél a Baufoue és Sedgwick által megemlített hámbetüi'emlé- 

 seket a kürtnyíláson nem találta. Szintígy nyilatkozik Koi.i.ma\n (ir. 

 56., 20. 1.), a ki szerint a bemélyedések száma a kürtnyíláson nemcsak 

 három, de több is lehet 5 az, a mit Balfour és Sedgwick itt leírtak, 

 nem a szabály ; egy esetben Kollmaxx nem is látott barázdaképzödést. 



Mint a Müller-féle cső fejlődésénél részletesen le fogom írni, a 

 szóban levő helyen, azaz az ősvese pi'oximális végének külső oldalán 

 madaraknál szabálytalan hámredőket láttam fellépni, s lehet, hogy 

 ezek a keményítő folyadékokban még nagyobbakká alakulván, vezették 

 félre BAT.FouR-t és SEDowicK-et. Legjobb bizonyítékul állításom mellett, 

 a reptiliákat hozhatom fel, ahol (16 mm. lacerta agilis) a Müller-féU^ 

 cső első keletkezésénél, annak hasüri nyilasánál egyszerűen egy sza- 

 bályos hámbetüremlés fordul elő (1. a Müller-féle cső fejlődését). 



Könnyen kimutatható, hogy Bai.fouu és Sedgwick amaz első 

 ehnéletöket csak azért állították föl, hogy a Müller-féle csőnek látszó- 



