70 WOLFF-FÉLE TEST. 



RKMAK-nál (ír. 83. sz., XXVII. 1., bevezetés, jegy/.ot — későbbi 

 nézete ; első nézetét 1. később), találjuk először e nézetet megemlítve, 

 melyet Waldkyek (ír. 119. sz,, 119. 1.) is elfogadott és bővebben kifej- 

 tett (ugyanazt állítja Burnett, ír. 17. sz. 352. 1., a csontos halakról). 

 Az említett kitüremlések körííl azután a szelvények magvából kinövő 

 orsó- és csillagalakú apró kötöszövetsejtek halmozódnak fel és a kitü- 

 remlések vak végei körül úgy, mint mindenütt a kötőszövet a növő 

 hámok szomszédságában, tömöttebb lesz ; ez alakúi át a gomolyokká. 

 Tehát hám és gomoly külön ébrényhelyzékből keletkeznek és csak 

 másodlagosan lépnek egymással bensőbb viszonyba. 



Kétséget nem szenved, hogy Waldeyer ez alkalommal tévedett, 

 mert azon képek, a melyeket állításának támogatására felhoz (V. tábla, 

 44 — 46. ábrák), jóval idősebb ébrényekről (kb. 4 naposak) vannak 

 véve, semhogy azokon az ősvesecsövek első fejlődése észlelhető volna. 

 Ily korú ébrényekben az ősvesecsövek már jól kifejlettek és nyiltan 

 közlekednek az ősvesecsatornával ; de ebből még nem következik az, 

 hogy abból nőttek ki. Kanyargós lefutásuk miatt természetesen hossz- 

 metszeteken (a minőkre W. főleg hivatkozik, 44. ábra), a csöveknek az 

 ősvesecsatornától elmenő rövid darabjai találtatnak csak, azért tüzete- 

 sebb megvizsgálás nélkül könnyen esni az említett tévedésbe. Fiatalabb 

 fejlődési szakok megfigyelése az ösvesecsatornából való kinövést hatá- 

 i'ozottan kizárják. 



b) Egy másik újabb nézet szerint az ősvesecsövek a 

 húgyivardombot borító zsigerüregi hámnak (Coelomepithel 

 Kollmann' s) kötegek vagy szüknytldsil csövek alakjdbani 

 henövése által a húgyivardomhba keletkeznek. 



Amnion-nélküliekröl már régebben állították az ilyen fejlődést, 

 így békánál Goette (Entwicklung der Unke. S. 836.), csontos halaknál 

 PüBBRiNGER (ír. 35. SZ., 46. 1.). Azután reptiliáknál leírta Braun (ir. 

 15. sz.), madaraknál Kölliker (ir. 59. sz.) és Fürbbinger (ir. 35. sz., 

 67. 1.); Kollmann (ir. 56. sz.) is ezt mondja a tyúkról, mely nézetet 

 elfogadták Siemebling (ir. 108. sz.) és némi módosítással Renson (ir. 

 86. sz.). Emlősöknél ugyanezt állítják Renson (nyúl, patkány) és 

 Kollmann (egér, nyúl, őz), meglehetősen hiányos adatokkal támogatva 

 állításaikat. Némelyek egyszerűen tömör sejtkötegeket, mások szűk, 

 üreges csöveket vesznek fel. 



Kölliker eleinte a régibb REMAK-féle nézetben volt, de fejlődés- 

 tanának új kiadásában (ir. 59. sz., 199. 1., 125 ábra), mint mondja, 

 fáradságos vizsgálatok által meggyőződött arról, hogy a tjníknál is úgy 

 fejlödnek az ősvesecsövek, mint Braun azt a reptiliáknál állította: azaz 

 a 2-ik napon a húgyivardomb belső oldalán, közel a bélfodor gyökeré- 

 hez, az itt létező hámból bunkóalakú sejtkötegek (Urnierensprossenj 

 nőnek be a húgyivardomb kötőszövetébe és ^S-alakú hajlat után kifelé 

 görbülve, előre növő végükkel a WolfF-fele csatorna falához feküsz- 



