WOLFF-FÉLE TEST. 7 1 



nek. Némely készítméuyeu (osmiumsav-kezeléssel) meggyőződött Köl- 

 MKER sírról is, liogy a tömöreknek látszó sejtkötegekben a zsigerüreg- 

 böl kiinduló igen finom re'sek vezetnek be, a miből azon következtetést 

 vonta le, hogy az amnionosaknál úgy fejlödnek az ösvesecsövek, mint 

 az anuiion-nélküliek szelvénycsövei, azaz a zsigerüreg hámjának kinö- 

 véseiből. — A nyúlnál is látott Kölliker (942. 1.) a 10-ik napon 

 O'Oő mm. hosszú és 0"023 mm. vastag ősvesekötegeket, de üreget 

 beiniük nem volt képes felismerni ; talán, mint mondja, a beállott zsu- 

 gorodás miatt. Mellül K. szerint a folyamat mindig előbbre van, mint 

 hátul; amott már 100 — 113í< átmérőjű hólyagok vannak jelen, 

 melyek rövid nyél útján a hashártyai hámmal egyrészt, az ősvese- 

 csatornával másrészt összefüggenek, míg hátul csak tömör és épen 

 lefüzödésben levő sejthalmazokat találni. 



FüBBBixGKR (ir. 35. sz., 67. 1.) a kötegek benő vesét illetőleg 

 megegyezik KöLLiKER-rel, de ilyeneket az ősvesének egj^edül pi'oximá- 

 lis részében talált, ellenben a distálisban nem látott ; a Kölliker által 

 leírt hashártyai réseket müleges termékeknek, az osmiumsav-kezelés 

 következményének mondja. A kötegek odafeküsznek a WolíF-féle csa- 

 toniához, még mielőtt az utóbbi üreges lett, csakhamar leválnak a 

 zsigerüreg hámjától és a hashártya mögött feküsznek, gömbölyded sejt- 

 halmazok képében. A distális ösvesecsövek Fürbringer szerint (sala- 

 mandra maculata-n tett észlelet nyomán, 14. 1.) önállólag keletkeznek 

 a hashártya mögötti kötőszövetben, közvetlen összefüggés nélkül a 

 hashártyahámmal. 



Sedgwick (ir. lOJ. sz.) szinte csak a pi'oximális ősvesecsöveket 

 mondja a zsigerüreg hámjából eredettnek, körülbélül a 20-dik szelvény 

 előtt ; ezentúl a középlemezben a WolíF-féle csövek függetlenül kép- 

 ződnek a zsigerüregi hámtól. A 20-dik szelvény előtti csövek e szerint 

 csökevényeit teszik egyéb gerinczesek nephrostoma-inak. 



KoLLMANN (ir. 56. sz.) némely emlősön (nyúl, egér) tett észlelet 

 alapján azt állítja, hogy valamennyi ősvesecső a zsigerüreg hámjának 

 tömör benövéseiből keletkezik, a mit teljesen hibásnak kell nyilatkoztat- 

 nunk (v. ö. 77.1.). Hogy leírása egyéb tekintetekben is mennyi bizalmat 

 érdemel, arra nézve figyelmeztetek a 3. sz. ábrájára, a hol a Wolff- 

 féle csatornát felcseréli a Müller-félével (v. ö. 65. 1.) és a 2. sz. ábrájára, 

 a hol állítása szerint egy már <S'-alakúlag görbült ősvesecső vön gomoly 

 még nem volt jelen (tulajdonkép pedig a t alatt levő csődarab már nem 

 egyéb, mint a Malpighi-féle test ébrényhelyzéke) ; végül, hogy az elő- 

 vese csöveit jóval idősebb ébrényeken keresi, hogysem azok ott jelen 

 lehetnének. 



A hashártyahám beburjánozási elmélet legutolsó védője Rexson 

 (ir. 86. 87. 8z.) volt, a ki azonban nézeteiben az előbbi szerzőktől eltér. 

 Szerinte az ösvesecsövek a 7 — 11-ik szelvényig, sejtkötegek képében 

 benövő tömör halmazokból keletkeznek, kiindulva a zsigerüreg mediá- 

 lis zugából. Ezek közül némelyek vakon végződnek, mások összefügge- 



