82 WOLFF-FÉLE TEST. 



a volt rövid gyűjtöcső közé A negyedik hajlat után (4-től balra) 

 következik a sarlóalakú álgomoly (pseudoglomerulus), melynek 

 külső fala {cB, leendő Bowmanu-féle tok) közeli szomszédsági 

 viszonyban van a Wolff-féle test szabad felszinével, kevés kötő- 

 szövet választván azt el az ősvese felszínét borító hámtól {es) ; 

 a gomoly hossza haránt irányban 0'15 mm. A sarló belső ho- 

 morú fala az ősvesecső középső része (ts) felé tekint, de attól 

 távolabb áll, közöttük a leendő gomoly (gm) tömött kötőszö- 

 vete feküdvén. Az álgomoly hámfalai {epi) a Wolff-féle cső 

 utáni darabon (4-től) magas hengeresek, de csakhamar ala- 

 csonyabbak lesznek (c/3-nél), végül a felfelé hajló sarló szabad 

 végdarabjában lapos hámsejtek következnek. Edényeket a leendő 

 gomolyban (^7?i-ben) felismerni egyelőre nem lehet, valamint 

 hiányoznak még a főér felé vezető rövid ágak is ; azonban 

 korán látni itt egyes erősen színes sejtcsoportokat, a melyek 

 utóbb vérsejtekké lesznek ; azért valószínű — bár ez határo- 

 zottan be nem bizonyítható, — hogy ezen vérsejtek átalakuló 

 mesodermálís sejtekből keletkeznek^ s velők együtt a legköze- 

 lebbi mesodermális sejtek az edényfalakká lesznek. Ugyan 

 ilyen nézetben van a hüllőkről Goette (Entwicklung d, ünke. 

 1874.) és FüRBRiNGER (Ír. 3ő. sz.), a reptiliákról pedig Braun 

 (ir. 15. sz.). Támogatja e nézetet az, hogy akkor, a midőn a 

 gomolyban már egyes véredények felismerhetők, még mindig 

 nem lehet a főérbe vezető edényeket találni, és azon mérték- 

 ben, a mint a gomolyban véredények keletkeznek, fogy az ott 

 fekvő tömöttebb kötőszövet, — mindoly jelek, melyek a fönnebbi 

 értelemben szólnak. — így az ösvese első fejlődése alkalmával 

 vérkészítő szerv volna, a miben egyébként különöset nem látha- 

 tunk, meggondolva azt, hogy jelenlegi fejlődéstani ismereteink 

 szerint az ébrényi kötőszövetben egyebütt is származnak szín- 

 telen, majd színessé átalakuló vérsejtek (Romiti, Schaeffer). 

 Még továbbra fejlődött állapotban mutatkoztak a viszo- 

 nyok ugyanezen ébrénynek egy másik ősvesecsövén, mely a 26. 

 ábrán van lerajzolva. Itt a gyűjtőcső (te), az elválasztó cső (ts) és 

 az álgomoly (^m + cjB), kivéve azt, hogy hosszabbak, olyanok mint 

 az előbbeni ábrában. Az álgomoly nyele és az elválasztó cső közé 

 azonban közbe ékelődött egy szííkebb darab (2. felett), mély- 

 ítek nyoma már az előbbeni á])rában megvolt (2. és •?. között), 



