84 WOLFF-FÉLE TEST. 



metszeteken egész hosszukban többé nem találhatók. Ezen 

 megnyúlás és gíirbületfejlődések közben az ősvesének tömege 

 természetesen erősen gyarapodik. Minthogy azon])an e gyara- 

 podás közben mindinkább számosabb Malpighi-féle testek 

 keletkeznek, úgy hogy később némely harántmetszeten 4 — 6 

 is mutatkozik egyszerre (39. 40. ábrák), míg eleinte egynél 

 több nem volt található : most azt kell kutatnunk, hogy a fel- 

 szaporodó új Malpighi-féle testek hogyan fejlődnek ? 

 Ezeknek keletkezése többféle úton gondolható : 

 a) Egyik mód volna az, a melyet Braun (ir. 15. sz., 144. 

 1.) reptiliákról, Spengel (Arb. aus deni zool.-zoot. Inst. zu 

 Würzburg. Bd. III.) hüllőkről állít, hogy t. i. a már meglevő 

 Malpighi-féle testecsek oszolnak, a mit következtetni lehet 

 abból, hogy gyakran igen keskeny ilyféle testecseket (siklónál 

 két része szétesetteket is, Braun) látni. 



Bbaün csakis ily módon véli megfejthetni az új Malpighi-fe'le 

 testecsek keletkezését, mert felveszi azt, hogy reptiliáknál csupa első- 

 rendű ösvesecsövek vannak jelen, azaz a kezdetben keletkezettek felett 

 újak nem fejlödnek, hanem a már meglevőknek megnyúlása és distális 

 végeiknek az álgomolylyal együtti kettéhasadása által származnak az 

 új csövek és az új Malpighi-féle gomolyok. 



Skdgwick (ir. lOí. sz.) szerint, porczos halakon tett észleletek 

 nyomán, a másodrendű csövek az elsörendüekböl keletkeznek kinövés 

 által azon a helyen, a hol egy Malpighi-féle test fog fejlődni. Ugyanezt 

 állítja Renson (ir. 86. sz.) a tyúkról, de e fontos folyamatot röviden 

 említi meg és bebizonyítására egyetlenegy ábrát (III. tábla, 15. ábra) 

 közöl, a hol egy ösvesecsőtöl egy rövid bimbó megy el. 



Reptiliákon tett észleleteim nyomán Braun állítására tám- 

 pontokat nem találok. Oly kettős álgomolyt, a melyről határo- 

 zottan mondható volna, hogy oszlás útján keletkezett, nem 

 láttam, és úgy hiszem abban is téved Braun, hogy az ösvese- 

 csövek mind elsőrendílek volnának. Fiatal reptilia-óbrényekben 

 (6 — 10 mm. h. gyík) az ösvesecsövek elrendezése sokkal egysze- 

 rűbb ugyan, mint akár a madaraknál, akár az emlősöknél (V. t. 

 63. 66. 69. ábrák), a mennyiben harántmetszeteken az ősvesecsa- 

 tornába egyszerre benyíló 2 — 3 gyűjtőcsövet nem találni, mint a 

 hogy ilyeket látni lehet a madaraknál (III. t., 39. ábra) ; azon- 

 ban ennek oka abban keresendő, hogy amazoknál a gyűjtőcsövek 

 igen tágak (6 — 8 mm. hosszú gyíkébrényben 50 — 70/< átmérő- 



