WOLFF-FÉLE TEST. ■^*- 



ből Rknson uézete szerint (v. ö. 72. 1.) az ősvesecső és á go- 

 inolyokíit környező üregek fejlődhetnének, s mégis keletkeznek 

 ősvesecsövek a Wolff-féle blastémából ; a leghathatósabb bizo- 

 nyíték Rknson fennebbi nézetének a megczáfolására. 



A másodrendű ősvesehólyagok azután hasonló alakok 

 mutatása közben, mint azokat az elsörendűeknél leírtuk (81.1.), 

 átalakulnak ősvecsövekké. Haránt irányban megnyúlnak, sőt ily 

 alakokat találunk, mielőtt bennök üreg keletkezett (II. tábla, 

 28. ábra, tWz ; III. tábla. 32. ábra, tWz) ; azután kanálalakúak 

 lesznek, érintkezésbe lépnek az ősvesecsatorna (dWJ mediális 

 falával és abba benyílnak. Nem létezik olyan szabályszerűség, 

 mint azt Fürbringer leírja, a melynek értelmében az új csö- 

 vek mindig a már meglevőkbe nyílnának ; legalább határozot- 

 tan nem fordul elő ez a harmadrendű csöveknél, melyek külön 

 benyilását egyes esetekben korán lehet az ősvesecsatorna háti 

 oldalán látni. Ilyesmi mutatkozik pl. a 28. és 32. ábrákon (t W.^\ 

 a melyek egyszersmind azon állítás megdöntésére is alkalmasak, 

 hogy a hasi csövek fejlődése mindig megelőzné a hátoldaliakat. 

 A 29. ábra (6 napos kacsaébrényből) mutatja, hogy az elsőrendű 

 ősvesecső (tW^), az ősvesecsatornának (dW) a háti oldalába 

 nyílik, mindjárt a főviszér (ve) alatt, tehát egy oly helyen, melyen 

 az előbbi (27. sz.) ábrában az újonnan keletkező másodrendű 

 ősvesecső (t W2) fekszik. Hogy itt (29. ábra) elsőrendű ősvesecső- 

 vel (azaz legkorábban keletkezettel) van dolgunk, kiderül abból, 

 hogy gomolya (gm) leér a Wolff-féle test hasi felszínéig, tehát 

 alatta új cső nem fejlődhetik, s felette máris egy másodrendű ős- 

 vesecső (t W2) van keletkezőben. Ezen fejlődő ösvesecsövön (tW^) 

 már megvannak a felső vízszintes rész {t \\\), a lehajló darab (lés 

 2 között), az alsó vízszintes rész (2 és 3 köz.), és az álgomoly (gm). 



A 28. és 32. ábrákon (3 és 4 napos tyúkébrényekből) a 

 főviszér (ve) alatt és ennek hasoldali falaival szoros érintkezés- 

 ben egy mediálfelé tartó és vakon végződő üres nyújtvány(í] Tg) 

 megy el. A nyújtvány alatt két egész három ősvesehólyag (tWz, 

 t Wi) mutatkozik, melyek közül a legalsó (hasoldali) a legto- 

 vább fejlődött és szorosan egyesült az ősvesecsatornával (HFj), 

 míg a többieken ez még be nem következett. Összehasonlítva 

 ezt az ábrát az előbbenivel (29. sz.), nem lehet kétség a felett* 

 hogy a hátoldali szár (t W3) nem egyéb, mint egy elsőrendű 



