90 WOLFF-FÉLE TEST. 



ftsvesecsőuek felső vízsziutes darabju, a mely ez esetben meg- 

 tartotta kezdetleges helyzetét a föviszér alatt ; továbbá bebizo- 

 iiyodik ezen ábrákból az is, hogy a másodrendű csöveknek 

 (azaz a későbben fellépőknek) nem okvetlenül kell az elsőren- 

 dűek felett keletkezni, hanem kifejlődhetnek a legkorábban fel- 

 lépett elsörendüek alatt is, azoknak a hasi oldalán, és pedig a 

 mennyire meghatározható, előbb keletkezik egy hasi cső (tWi), 

 mert ez fejlettebb állapotot mutat, és azután ékelődnek be ez 

 utóbbi meg az elsőrendű háti cső közé mások (ÍIF2). — Miután 

 az időbeli fejlődés nem tart sorzatot a hasi oldalról a háti felé, 

 jobban cselekszünk, ha az ős vesecsöveknek osztályozását első-, 

 másod- és harmadrendüekre elhagyjuk, s egyszerűen hasi, háti 

 és közbülső ösvesecsövekröl szólunk. Rendesen a hasi oldaliak 

 fejlődnek a legkorábban, illetőleg föléjök jutnak a többiek ; más 

 ritkább esetekben a háti oldalnál kezdődik meg a fejlődés 

 sorrendje. 



Átvizsgálva idősebb madárébrények (5—8 napos tyúk- 

 ébréuyek) ősveséjének sorozatos harántmetszeteit, egy egy met- 

 szeten két (III. t., 34. ábra), legfellebb pedig három ősvesecsövet 

 láttam a Wolíf-féle csatornába nyílni (III. t., 33., 36., 39. ábrák, 

 t Wi, t W2, t Ws). Többnyire találni egy hasi (34. ábra, t ]\\) és egy 

 hátoldalit (t W3), szerencsés metszeteken (33. 39. ábrák) még egy 

 harmadikat is (t W2) az előbbi kettő között, a petealakú átmet- 

 szetű ősvesecsatorna (d W) mediális falán. A hasi oldali cső (33., 

 34., 39. ábrák, íírj) egy darabig az erősen kidomborodó Wolíf- 

 féle test oldalsó felszínének a szomszédságában húzódik lefelé, 

 — a hátoldali {t IF3) a főviszér (ve) alatt vonul mediálfelé ; de 

 találni néha oly szűk csöveket is, melyek a főviszér és a Wolft- 

 féle test felszíne közé beékelődnek (36. ábra, f ^4). Mindezen 

 csövek, mint azt szűk voltuk és fekvésük bizonyítja, gyűjtőcsö- 

 vek, a tágabb elválasztó csövek a AVoltí-féle test középrészét fog- 

 lalják el (39. ábra). — Minthogy a gyűjtöcsövek nem feküsznek 

 pontosan a test haránt síkjában, hanem eltávolodásuk közben 

 az ösvesecsatornától distálfelé húzódnak, úgy, hogy benyilásuk 

 az ősvesecsatornába mindig valamivel proximálisabb ponton 

 fekszik, mint a cső többi része : azért pontos harántmetszeteken 

 nem látni oly hosszú lefutásban benyíló csöveket, mint a kissé 

 ferdén (a haránt- és a homlokirányú síkok között) vezetett metsze- 



