WOLFF-FÉLE TEST. 9 l 



tekröl vett ábrákou (p. a 39-diken, a hol ezt az ösvese hosszúkás 

 alakja is mutatja). Ilyeneken (33., 34., 35. ábrák) meg lehet 

 egyszersmind győződni arról is, hogy a háti csöveknek (t Ws) 

 belső oldaláról befelé (mediálfelé) tartó vak kiöblösödések (ti) 

 indulnak el, a mi nem származhatik egyébtől, mint beléjök 

 nyiló új (negyedrendű) ősvesecsövektöl, a melyek épen fejlődő 

 félben vannak, mint azt ama háti gyűjtőcsövek beloldalán 

 fekvő ősvesehólyagok mutatják. Ez utóbbiak fejlődésüket ille- 

 tőleg olyan állapotban vannak, midőn a hólyag épen kanál- 

 alakú vagy rövid S alakú lesz, de ez csak homlokirányú met- 

 szeteken mutatkozik így, ellenben a jelen harántmetszeteken 

 a csövek egyes részei vannak csak találva ; a legtöbben közü- 

 lök még csak a rövid kanálalakú fejlődési szakban (has. ö. II. 

 tábla, 23., 24., 27. ábráit) vannak. 



De nemcsak a háti, hanem a többi csövek is vesznek fel 

 új ágakat, mint arra a 30. és 37. ábrában kétségtelen példa 

 van. Metszeteken azonban ritkán látni ily elágazású csöveket, 

 a mit nem annyira azok ritka előfordulásának, mint annak kell 

 tulajdonítani, hogy a metszet ritkán talál két ily csövet egy- 

 szerre egy hosszabb darabon, mert erre nézve mindkét cső 

 irányával párhuzamosan kell futnia, a mi véletlennek lehet 

 csak a következménye. Azért többnyire rövid kiöblösödésekben 

 mutatkoznak az elmenő ágak a főágon, körülbelül úgy, mint a 

 30. ábrán (HJ, vagy úgy se (33., 34., 35. ábrák, tij ; de azért 

 nagy tévedés volna ily képekből azt következtetni, hogy ezekből 

 a nyújtványokból nőnek ki a beiktatódó ősvesecsövek. Sőt 

 ellenkezőleg, a AVolff-féle blastémából kidifterencziálódó (mint 

 a 36. ábrán mutatkozik) ősvesehólyagok, ill. ősvesecsövek má- 

 sodlagosan lépnek nyílt egyesülésbe a már meglevő csövek vala- 

 melyikének szűkebb (gyűjtő) részével. Ezt azonban természe- 

 tesen egy vagy két metszetről eldímteni nem lehet, hanem foko- 

 zatos fejlődésű (4 — 6 napos tyúk-) ébrények metszeteinek pontos 

 átvizsgálása által lehet csak megállapítani. 



Az előadottakban elég bizonyítékot látok arra nézve, hogy 

 az ősvesecsöveknek eddig felvett mintaszerű fejlődési módja, 

 mint azt Fürbringer és mások leírták (v. ö. 86. 1.), elhagyassék. 

 Ha az elsőrendű csövek nevével az idő szerint a legkorábban 

 fellépő csöveket értjük, — mint azt eddig tették, — úgy nem 



