100 WOLFF-FÉLE TEST ELC8ENE VÉSZESE. 



tartják magukat fenn az ivarmirigyek szomszédságában. A 

 Wolff-féle test elcsenevészése miatt az amniouosaknál egy új 

 kiválasztó készüléknek kellett fejlődni, a mit maradó v. ufó- 

 vesének (metanephros) nevezünk. Ez annyiban mondható 

 tökéletesebb berendezésnek, a mennyiben a munkafelosztás elvé- 

 nél fogva most a két működést egy s ugyanazon szerv (az 

 ösvese) helyett kettő végezi : a maradó vese tisztán húgykivá- 

 lasztó szerv, az ősvese átalakult részei pedig (hímekben) az 

 ivarváladékot elvezető utakká lettek. Amniontalanokbeu is 

 megvannak már a felosztás nyomai : az ősvese distális nagyobb 

 része húgykiválasztó szereppel bír, a proximális kisebb a (hím) 

 ivarváladékot kivezető csőrendszerré lett, de e része húgyot is 

 elválaszt s elvezet, tehát kevert működésű. 



A megelőző czikkekben követtük az ősveséket első 

 nyomaiktól egész a teljes kifejlődésükig. További átalakulásaik 

 annyira össze vannak szőve a szomszédságukban fejlődő ivar- 

 mirigyekkel, hogy ezeknek ismerete nélkül csak hiányosan 

 volnának tárgyalhatók ; azért származékaiknak azon részét, a 

 melyek az ivarmirigyekhez később viszonyba lépnek, ezek 

 fejtegetésénél fogjuk előadni és itt csak azon részéről szólunk, 

 a mely elcsenevészik. Minthogy pedig elcsenevészése tételezi 

 fel az új kiválasztó készüléknek, a maradó vesének a fejlődését : 

 itt van a helye ennek a megismertetésére is. Feladatunk tehát 

 első sorban az ősvese elcsenevészésére, másod sorban a maradó 

 vese fejlődésének a leírására irányul. Összehasonlító nézpoutok 

 nyerésére előbb az amniontalanokról kell röviden megem- 

 lékeznünk. 



Amniontalanokban az ősvese megmarad fejlettségének 

 a magas állásán az egész életen át, s így nemcsak mint ébré- 

 nyi, hanem egyáltalán mint maradó vese is szolgál, egyesítvén 

 magában az amnionosak ébrényi és utóveséjének a szerepét. 

 Szerkezete az "amnionosak Wolff-féle testétől annyiban kölöm- 

 bözik, hogy csövei szabad szájacsok (nephrostomata) útján 

 benyilásaikat a zsigerüregbe többé (a hüllőkben), vagy kevésbbé 

 (czápák- és rájákban) megtartották és bonyolódottabb lefutá- 

 súak, mint az amnionosak ősvesecsövei, a mi mintegy természet- 

 szerű folyománya annak, hogy e szerveknek amniontalanokban 



