WOLFF-FÉLE TEST ELCSENE VÉSZESE. 105 



ébréuyekbeu pedig a maradó állapotot megközelítő miuőségben 

 vau jelen. 



Az első változás, a mely már 8 — 9 napos tyúk- és 16 — 

 17 mm. hosszú nyúlébrényekben észlelhető, az, hogy a csövek 

 hossznövése és kanyarulataiknak fokozódása beszünik, ellenben 

 a cső közötti kötőszövet gyarapszik, és a mi közben a csöveken 

 és gomolyokou egyéb, mindjárt leírandó változások is életbe 

 lépnek : ama kötőszövet egy keskeny hashártyai kettőzetté 

 nyúlik meg, a mely hímekben a herefodor (mesorchium), 

 nőstényekben a pefefészekfodor (mesoarium) lesz (v. ö. 117. és 

 130. ábrákat, mo). Ily úton az elcsenevésző Wolff-féle csövek 

 ama fodrokba jutottak. A miközben ez képződő félben van, a 

 Wolft-féle csöveken és gomolyokou mindkét nemben a követ- 

 kező változások lépnek fel : 



A tágabb csődaraboknak sajátszerű hámja megváltozik, 

 a volt elválasztó jelleget elhagyva és olyanná alakulva, a minő 

 a szűkebb darabokban van, azaz magasabb hengersejtekké 

 válik, a melyek szabályszerűen sorakoznak egymás mellé és 

 festanyagokban jobban színeződnek, mint azelőtt. 12 — 18 

 napos tyúkébrényokben és 15 — 20 mm. nyúlébrényekben úgy a 

 mirigycsövek, mint a Malpighi-féle testek nagyrésze elsorvad. 

 Az elcsenevészés tünetei felismerhetők abból, hogy az ősvese- 

 csövek megszűkülnek, a mi sejtjeik nagy részének elpusztulása 

 után következik be : ama sejtekben fénylő zsírszemcsék kelet- 

 keznek, mire a sejt elhal és szemcsés törmelékké (detritus) 

 szétesik; ily szemcsékkel megtelve lehet ez időben az 

 ősvesecsövek nagy részét találni. — Ezzel karöltve a Malpighi- 

 féle testek is elpusztulnak. Elcsenevészésüket a gomoly edényei- 

 nek a sorvadása vezeti be ; azáltal, hogy a Bowmann-féle tok 

 belsejében a gomoly ok kisebbek lesznek és visszahúzódnak, elő- 

 ször lazán fekve benne, azután egészen elhagyva a tokot, mire 

 ennek a falai összezsugorodnak, ránczosak lesznek, végre meg- 

 vékonyodnak és szemcsésen széthullanak. 25 — 35 mm. hosszú 

 emberi ébrények ősveséjében mindig találni satnya gomoly okát, 

 melyek felszínétől a Bowmann-féle tok jól elemelődik, jeléül, 

 hogy a gomoly visszahúzódó félben vau (v. ö. VI. tábla, 117. és 

 130. ábráját, ^mj. 



Időközben az ivarmirigy a Wolff-féle testnek belső olda- 



