1 1 MARADÓ VE8K. 



liuzódik. A 8-ik napon a vesecsötöl már üres csövek mennek el, össze- 

 függésben a liúgyvezérnek liároni tágulatával, a melyek mindegyike az 

 emlösvese medenczéjének felel meg ; a madarak tehát három \ oseme- 

 denczével, azaz egymásután következő három vese'vel bírnak. 



Legtüzetesebben foglalkozott a madárvese fejlődésével Skdgwick 

 (ir. 99. sz.). A Wolff-féle csatornából a 4-ik napon kinövő vesecsövet 

 ö is elismeri, de ebből csak a húgyvezér, a vesemedencze és a gyűjtő 

 húgycsövek hámját származtatja, ellenben a húgycsövek hámjának 

 többi részét egy »vcseMastémd* -na,k nevezett mesodermális ébrény- 

 helyzékre vezeti vissza, a mely tömöttebb kötőszövet képében korán a 

 31 — 3 4-ik szelvények között, a Wolff-féle test distális végén kiképződik, 

 összefüggésben amannak a kötőszövetével ; ebbe nö azután bele a húgy- 

 vezér. Ama kötőszövet elemeiből szintúgy, mint az ősvesénél történt, 

 kidiífereucziálóduak az edénygomolyok és a kanyargó húgycsövek, és 

 mindjárt kezdettől fogva üreges összeköttetésbe lépnek az egyenes 

 vesecsövekkel, melyek ak 7. napon a húgy vezérnek tágult részeiből 

 kinőttek. Ezek alapján SEi>«íB»t minden tekintetben megegyezést lát 

 az ősvese és a maradó vese között s aaok pártján áll, akik a maradó 

 vesét az amnioutalanok ősveséje distális részével homológnak tartják. 

 Hogy a maradó vese hámcsövei a hashártyai hámnak hasonló 

 betüremléseiből keletkeznek, mint azt többen madarak- és reptiliákról 

 állították (FöRiíRiNGER, Braun), azt S. határozottan visszaatasítja. 



Reptiliáknál a mai'adó vesének fejlődését Braun (ir. 15. sz.) 

 vizsgálta meg részletesen. Úgy muit az ősvesénél, a húgycsatornákat 

 itt is a hashártyahámnak kötegalakú benövéseiből vezeti le, melyek a 

 Wolíf-féle test mediális oldalán feküsznek, lefüzödnek és csövekké 

 átalakulva a Wolff-féle csatornából kinőtt húgy vezérrel másodlagos úton 

 összeköttetésbe lépnek, liészletességek közül nézeteiből megemlítjük, 

 hogy a húgyvezér kinövését sikló-ébrénynél a pete lerakása után a 

 12-dik napon (47 — 50 mm. hosszúságnál), gyíkébrénynél (lac. agilis) 

 a 8-ik napon látta fejlődni (i. mü, 199. 1.). Ezen vesecső belenő a vese- 

 helyzékbe (amit ő vesosejtkötegnek — Nierenzellenstraiiy — nevez, 

 s a mely azonos SEUGwicK-nek veseblastémájával), egy tömöttebb 

 mesodermális szövetbe, mely a Wolff-féle test hátulsó végétől kezdve 

 egész a kloakáig terjed és a hashártyahámnak burjánozásából kelet- 

 kezett (lac. agilis-nál a pete lerakása idején v. közvetlen előtte) ; »a vasta- 

 godás a kötőszövetsejtek ellenében nem éles körvonalú, de felismerhető 

 tömöttebb sorakozásáról és a magvaknak pikrokárminbani crősebb 

 színezéséről.* Később e burjánozásból keletkezett sejthalmaz mélyen 

 benyomul a föér és a Wolff-féle csatorna közé, ívalakban megkerüli a 

 Wolff-féle csatornát s ha »a hashártyahámmal nem volna össze- 

 függésben, csak tömöttebb mesodermának volna az ember azt hajlandó 

 tartani.* Ebből a sejthalmazból lesz a hashártyai hánnnal való össze- 

 függés megszűntével a Wolff-féle csatorna háti oldalán fekvő vosehely- 

 zék (Nicreazellenstrang Bsaun' s). Ebbe a húgyvezér belenő é.s médiái- 



