HÚGY1VARC8AT0RNA. 121 



tömöttebb kötőszövetről ismerhetők meg ; mögöttük, de nem a 

 zsineg szövetében benne, feküsznek a húgyvezérek (ur). Ugyan 

 e metszet a kiemelkedő ivartagot (phallus ; ph) is találta az 

 ivarhasadékkal (fug), hátrább pedig az allantoist (all), mely 

 haránt fekvésű vesealakjáról könnyen megismerhető. Leghátul 

 a tág csípőü terek (a/) mutatkoznak. 



Az allantois alsó része tájékán ejtett harántmetszetek 

 (50. 51. ábrák) a Wolff-féle csatornáknak az allantoisba való 

 benyilási viszonyaikat mutatják. Hasonló fiatal ébrényeknél a 

 Wolff-féle csatorna distális vége (d}V) a húgyvezérrel (wr) ösz- 

 szeszájadzván, egy közös rövid csatorna utján (50. ábra, cr) nyílik 

 az allantoisba (all) ; madárébrényekben ezt kloakaszárnak 

 neveztük (v. ö. 55.1.), itt ctUanfois-szdrnak mondhatjuk. A húgy- 

 vezér ugyanis a AYolff-féle csatorna distális végének a hátulsó 

 falából nőtt ki (v. ö. 112. 1.), innen származik a közös végdarab az 

 allantoisba való benyilásnál. Nyúlébrényünkben (50. ábra) a kb. 

 160// h. és 40,M sz. allantois-szárak (cr), a benyilási helytől kezdve 

 a testnek haránt tengelye irányában ki-, azután hátrafelé hajla- 

 nak s e közben a zsigerüreg medenczei részének a fenekén feküsz- 

 nek ; azután mindegyik szár két csőre oszlik (51. ábra jobboldalt ; 

 V. ö. V. t. 89. ábrán baloldalt), a melyek közül a medenczeüreg 

 oldalfalának a szomszédságában maradó az itt elhelyezett 

 Wolff-féle zsinegek tömöttebb kötőszövetébe lép (51. és 50. 

 ábrák, dW), tehát ez a Wolff-féle csatorna; míg a másik {ur), 

 mely oldalvást és azután hátrafelé görbül, azonos a húgy- 

 vezérrel. Ez itt a farki vég felé irányított erős domborulatot ír 

 le, a mely darab a metszetből kiesett (distálabb feküdt), 

 azért látjuk az 51. ábrán a húgyvezért kétszer megmetszve: 

 mellül a Wolff-féle csatornaváli összefüggő vége (ur), hátul a 

 test hossztengelyében felfelé görbült darabja (uri) mutatkozik. 



A Wolff-féle csatornáknak a végdarabjai eleinte (fiata- 

 labb nyúlébrényben, mint az ábránk), a végbélbe (kloakába) 

 nyíltak, annak a hátulsó falán oldalt, s ez megmarad így a ma- 

 darak- és reptiliáknál (v. ö. V. t, 77. és 78. ábrák); ellenben az 

 emlősöknél akkor, ha a még vak kloaka alapja az ébrény farki 

 végének erős görbülésével előre hajlott s végéből felfelé az 

 allantois kinőtt (v. ö. IV. tábla, 52 ábra, allJ, a Wolff-féle 

 csatornák erős görbület végzése közben ennek a tövére húzód- 



