122 HÚG YIVARCSATORNA. 



tak. Az allantois distális vége most egy hosszúkás csatornává 

 lett (53. ábra, sít^f) s ez a kloaka kihasadása után a farki végen 

 szabadon nyílik ; ezt Müller János hágyivaröbölnek v. csator- 

 nának (sinus urogeuitalis) nevezte el. Minthogy ez időtől a 

 Wolff-féle csatornáknak a húgyvezérekkel közös distális darabja 

 a húgyivaröbölbe nyílik, s ugyanezt teszi később a Müller-féle 

 cső is : mindenekelőtt ezen öbölnek v. csatornának a fejlődési 

 viszonyaival kell tisztában lennünk. 



Az allantoisnak átalakulása húgyivaröböllé és húgy- 

 hólyaggá összefügg az ébrény medenczei részének a fejlődési 

 viszonyaival ; ezeket összefüggésben kell tanulmányozni meg- 

 felelő korú fiatal ébrények hossz- és haráutmetszetein. 11 — 12 

 mm. hosszú nyúlébrényekben a húgyivarcsatorna már kifejlő- 

 dött, azért még fiatalabbakhoz kell folyamodnunk. Ezeknek a 

 középvonalban ejtett nyílirányú átraetszetei leginkább alkal- 

 masak arra, hogy a szóban forgó viszonyokról felvilágositást 

 nyújtsanak. 



Egy 9 — 10 mm. hosszít nyúlébrényen (IV. tábla, 52. 

 ábra) a farki görbület igen erősen van kifejlődve, annyira, hogy 

 a farkcsúcs {cd) a hasi oldal felé visszahajlik. A görbület homo- 

 rulatában fekszik a kloaka (cl), a melybe fölül mellül egy tág 

 (230jM átm.) nyilas útján az allantois gyökrésze (s), mindjárt e 

 mögött egy szűkebb nyilassal a bélcsatorna (r) nyílik. Az allan- 

 tois gyökrésze előtt a felfelé hajló farki részben a kloaka üregé- 

 nek egy rövid darabja (pars caudalis intestini Kölliker, ir. 

 Ő9. sz., 844. 1. ; pars postanalis intestini Balfour, ir. S. sz.) foly- 

 tatódik (ic), mely fiatalabb ébrényben még hosszabb volt, de 

 jelenleg már visszafejlődő félben van.^) Végpontja felett, az 

 allantois mellső falának ellépési helye és a kiemelkedő fark- 

 nyujtvány között van azon hely (tel), a hol a kloaka a végbél- 

 nyilás képezésére ki fog hasadni. Madaraknál Gasser (ir. 

 41. sz,) ezt a helyet kloakadudoruak (Cloakenhöcker) nevezte el 

 (v. ö. 131. 1.); a nyúlnál (s emlősöknél egyáltalán) helyesebben 



') Kölliker (ir. 59. sz., 844. 1.) szei'int a bélcsönek e része nyulak- 

 nál a 1 1-ik napon kezd elcsenevészni, és a 12 — 1 4-ik napon a kloakáu 

 ülö kicsiny vak tasakká töpörült össze ; végre egészeit elenyészik. — Sze- 

 rintem az utóbbi nem következik be, hanem maradványából lesz, mint 

 azt az 52-ik ábránk mutatja, a végbélnyilás környéke. 



