126 HÚGY1VARC8A.T0RNA. 



részleteit nitíg nem ismerjük.* Kííllikeu maga (ir. 5.9. sz., 849 1.) 

 Rathkf, nyomán a felosztást nyúlnál a gátráncznak tulajdonítja, a 

 a mely elörenö e's megvastagodva a 14-ik napon a kloakanyilás köze- 

 lébe ér ; akkor azután az ivarredökkel a gát képezésére egyesü- 

 lésbe lép. Hogy ez által a bélcsatornarendszer egy darabjának a fel- 

 színre kell jutnia, arról Kölliker mit sem említ, valamint azt sem, 

 hogy a gátsövény felső darabja teszi az ivarköteg első ébrényhely- 

 zékét. — Eqli (ir. 20. sz., 39. 1.) tárgyalja ugyan aszóban levő viszo- 

 nyokat, de leírása ábrák híjján oly kevéssé érthető, hogy azokra Köi.i.i- 

 KER sem reflektált. Egli szeriirt először az ivarbarázda az ivartagnak 

 erösebb kifejlődése által megnyúlik, azután az allantois és végbél közötti 

 válaszfal az ivarbarázdába benő és ez által a húgyi varöblöt a végbél- 

 től elválasztja, — enynyi helyes, a további leírás (39. 1.) azonban az 

 utóbél kitüremléséröl (!) érthetetlen. — A kloakának felvétele a vég- 

 bélbe, úgy a mint mi leírtuk, eddig elkerülte a szerzők figyelmét. 



11 — 12 mm. hosszú nyúlébrényeknél (IV. t., 53. ábra) a 

 húgyivarbasadék (fug) és a végbélnyilás («>?), a még mellfelé 

 görbülő farknyujtvány (cd) és a kiemelkedő ivartag (phj által 

 képezett, 63 0/< b. és 100,w sz. öbölszerű bemélyedésbe (re) nyíl- 

 nak, a melynek hátulsó falát a farknyujtvány mellső felszinén 

 az ektoderma borítja, mellső (felső) falát az entoderma fedi. 

 Ezen bemélyedés (re) később a farknyujtványnak hátragörbü- 

 lése következtében eltűnik, és akkor (18 — 20 mm. nyúlébré- 

 nyek) mindkét nyilas, a gátsövénytől elválasztva a test felszínére 

 jut : mellül a húgyivaröböl, hátul a végbélnyilás (mint pl. az 

 56. ábrában van). Bennünket főleg az előbbi érdekkel. 



A húgyivarbasadék ez időben (10 — 12 mm. h. nyúlébrény- 

 ben) egy hosszúkás rést (53. ábra, fug) képez az erősen kiemel- 

 kedő ivartag (ph) alsó felszinén; azért harántmetszeteken e tájék- 

 ból (48 — 51. ábrák) hosszúkás hasadék (fug) képében mutatko- 

 zik; kb. 350|M h. 30 — áOusz. A hasadék felfelé szűkülve (53. á.) 

 átmegy a húgy ivarcsatornába (sug), ez pedig a leendő húgy- 

 hólyag helyén szélességi irányban kissé kitágul (49. ábra, all), és 

 felfelé követve ismét megszűkült minőségben folytatódik be a 

 köldökzsinórba (47. ábra, all). Hosszmetszeten (53. ábra) az 

 allantoisból származott csatorna (a ÍZ-|-sw<7)homorulatával erősen 

 mellfelé görbült cső képét mutatja. Tágult (lOO^uátm.) helyének 

 fenekén nyílnak jobbra és balra a Wolíf-féle csatornák (d W), 

 és ugyané helyen találjuk később a MüUer-féle csőnek a végét 

 is. Ez indította Müller jÁNOs-t arra, hogy az allantois gyök- 



