136 MÜLLER-FÉLE C8Ö. 



hasüregbe nyiló {otuh) kürtökké lesznek. Sok emlősnél (néha 

 gátolt fejlödéskép a nőnél is) a Müller-féle csövek distális 

 részei nem egyesülnek a leendő kürtök méhbeli szájáig, és 

 akkor a méh felső vége is két csúcsba húzódik ki {uterus 

 hicornis; nyoma a 42. és 43. ábrákban még megvan). 



Kifejlett állapotban a női ivarcsatorua minden szomszéd 

 szervtől független egy zsigerré lett, és hatalmas kifejlődése 

 által amazok hozzá alárendelt szerepbe léptek. Hasüri nyila- 

 sai alacsonyabb ranguakuál magasan feküsznek fenn a has- 

 üregben, és csövei a test hossztengelyével az eredeti párhuza- 

 mos lefutásukat inkább megtartották ; ez által, és egész hosz- 

 szukban megmaradt kettős számuk által ősiebb viszonyra 

 vallanak. Magasabb rangúaknái (némely emlős, asszony) felső 

 részük (kürt) később a hosszirányból inkább a harántba helye- 

 ződik, miután megelőzőleg az ősvese elcsenevészése közben 

 erős kanyarulatokba szedődött a petefészek körül. 



Míg a kifejlett egyénben az ivarcsatorna az elemi vesék 

 elsorvadása után uraló befolyásra jutott a többi ivar szervi zsi- 

 gerek felett, első fejlődése alkalmával csak egy kis részét tette 

 amaz ébrényi kiválasztó készüléknek, és ennek egyes részeiből 

 nyerte mind a hámbeli, mind a mesodermális eredésű alkotó 

 részeit. Egy időben a Müller-féle cső a Wolíf-féle test oldalsó 

 falán levonuló hengersejtes csatorna volt, nagysági méreteit 

 illetőleg olyan alárendelt viszonyú a AVolff-féle test tömegéhez, 

 mint ha ennek a csövei közül volna valamelyik. Ha tehát a Mül- 

 ler-féle cső első fejlődését akarjuk tanulmányozni, a Wolff-féle 

 testre kell visszatérnünk, mint a melyen a fejlődése megindul. 

 Ez meglehetősen későn áll be : tyúkébrényeknél a 4. és 5-ik 

 nap között, házinyulaknál 15 — 16 mm. hosszúságnál, tehát oly 

 időben, a midőn a Wolff-féle test, ha nem is érte el még fejlett- 

 ségének a tetőpontját (a mi tyúkébrénynél kb. a 7. nap körül, 

 nyúlnál 16 — 17 mm. hosszúságnál áll be), ahhoz mindenesetre 

 igen közel van. 



Vizsgálataim a Müller-féle csövekről reptiliákra (gyík, 

 sikló), madarakra (tyúk, kacsa), különféle emlősökre és az 

 emberre vonatkoznak. Mielőtt ezeket leírnám, a megértés érde- 

 kében vélek cselekedni, ha előbb idősebb ébrényeket veszek vizs- 

 gálat alá, a melyeken e cső teljes hosszában már kifejlődött, de 



