138 MÜLLER-FÉLE CSÖ. 



a Wolff-féle csatornákat tartalmazzák, később pedig a beléjök 

 növő Müller-féle csöveket is felveszik; tömött kötőszövetből 

 állanak és a hasüreg laphámjától boríttatnak. A AVolff-féle 

 zsinegek lejebb a kis medenczeüreg oldalfalának a mellső 

 tájékába húzódnak, és egymáshoz közeledve az ivarkötegbe 

 mennek át. Mielőtt ez megtörtént, a Müller-féle csövek a Wolff- 

 féle csatornáknak mediális, majd hátulsó oldalára helyeződtek, 

 és most a húgyhólyag hátulsó falához feküdt ivarkötegben a két 

 AVolff-féle csatorna mediális és hátulsó oldalán húzódnak le 

 (v. ö. VI. tábla, 111. ábráján dM). 



A Müller-féle csövek legdistálisabb részének viszonyai 

 egyes osztályokban, sőt még az emlősök között is eltérők, a mi- 

 ről részletesebben később lesz szó. Itt csak annyit akarunk 

 megjegyezni, hogy az embernél és a legtöbb emlősnél a két cső 

 distális vége egy rövid darabon korán egybefolyik, ellenben 

 reptiliáknál az ősi állapot megmarad, a mennyiben a Müller- 

 féle cső mindvégig kettős marad és két külön nyilassal nyílik a 

 kloaka hátulsó falán. Madaraknál már annyiban van változás, 

 hogy még nőstényeknél is csak egyik (a baloldali) Müller-féle 

 cső tartja magát fenn, a jobboldali korán elsorvad. Valamennyi 

 gerincsesnél pedig jelen van azon feltűnő körülmény, hogy a 

 Müller-féle csövek sokáig vakon végződnek a kloaka vagy a 

 hágyivaröböl hátulsó hám/alának a szomszédságában ; a benyilás 

 csak meglehetős későn következik be (v. ö. 171. 1. ). A végdarab 

 V. végdarabok tehát az ivarköteg alsó részében feküsznek, a 

 Wolff-féle csatornák benyilási darabjának a szomszédságában, 

 és itt egyelőre vakon végződnek (v. ö. 75. és Illa sibrákondM). 



Miután az előadottakban először megismertettük a húgy- 

 és ivarszervek fejlettségi állapotait, mielőtt a Müller-féle csö- 

 vek jelen voltak, azután leírtunk oly idősebb ébrényeket, a 

 melyekben a Müller-féle csövek már ki voltak fejlődve egész 

 hosszukban : most a közbeeső fejlődési szakokat kell megvizs- 

 gálnunk, a melyeken a Müller-féle cső fejlődni kezd. Feltűnő, 

 hogy ezen egyszerű hámcsőnek a fejlődése iránt oly sok és oly 

 ellentmondó nézetek merültek fel, úgy hogy mondható, hogy 

 az összes húgyivarrendszer fejlődésében e kérdés döntetett el 

 a legkésőbben. Ennek oka nem annyira a vizsgálatok nehézsé- 

 gében, mint inkább azoknak hosszadalmasságában keresendő, 



