MÜLLER-FÉLE CSÖ. 139 



a mennyiben a Müller-féle cső fejlődése egy körülírt kis helyen 

 indulván meg, csak teljes metszetsorozatoktól lehet kifogástalan 

 eredményt várni, ilyenek pedig a mikrotom használata előtt 

 nem egy könnyen voltak előállíthatók. Másrészt zavarólag 

 hatott az is, hogy amniontalan gerinczeseknél a Müller-féle 

 cső (állítólag) máskép fejlődik, mint az amnionosaknál. 



Gegenbaur (Grundzüge d, vergl. Anat. S. 591. Grundriss S. 6 1 2) 

 fejlődéstani vizsgálatok igénybevétele nélkül, egyedül összehasonlító 

 boncztani úton már 1859-ben azon nézetre jutott, hogy a Müller-féle 

 csőnek eredetileg az ösvesecsatornából kellett leválnia. Ezen állítást 

 azután a czápákra (acantliias és mustelus) vonatkozólag Semper (ir. 105. 

 sz., 310. és 406. 1.), a hüllőkről Spengel (u.o. Bd. III. S. 4) és Fürbringer 

 (ir. 35. sz., 30. 1.) tényekkel bebizonyították, kimutatván azt, hogy az 

 előbbieknél két részre való hasadás, az utóbbiaknál (salamandrá-nál 

 Fürbringer) tömör lefüződés által keletkezik, mely utóbb üreges lesz. 

 Amnionosakról (tyúkról) már régebbi szerzők is állítottak ilyesmit 

 (Thiersch, ir. Í14. sz., 11. 1. ; His, ii*. 49. sz., 167. 1.), a nélkül, hogy 

 e nézetüket pontasabb vizsgálatokra alapították volna ; vijabban még 

 Balfoub és Sedqwick (ir. 4. sz.) is e nézetben vannak. — Mások a hám 

 levezetésére az ektodermához fordultak, így His (ir. 48. sz., 161. 1., de 

 állítását később visszavette, ir. 49. sz., 167. 1.) és Hensen (Árch. f. m. 

 Anat. Bd. III. S. 502), ami kétségtelenül téves. Ma már kérdés tárgya 

 nem lehet, hogy a Wolff-féle csatornábóli leválás csak az amniontala- 

 noknál fordul elő, ellenben az amnionosaknál a Müller-féle cső nem 

 keletkezik az ösvesecsatornából ; e szerint az amnionusak Müller-féle 

 csöve nem homológ az amniontalanokévul, hanem legfeljebb ú. n. tökélet- 

 len (incomplet) homolőgia, helyesebben véve csak analógia forog fenn. 



Eltekintve a most megemlített két módtól, a melyek szerint am- 

 nionosaknál a Müller-féle cső fejlődhetnék, a következők jöhetnek szóba : 



a) A Müller-féle cső az ösvese kötőszövetében (vagy hashártyai 

 burkában, Dürsv) tömör sejtkötegkép kidifferencziálódik és utóbb lesz 

 üreges csővé, mely azután felső végénél a hasüreggel egy ott keletke- 

 zett résalakú nyilas útján nyílt közlekedésbe lép. 



így gondolta ezt MPller János ^) (ir. 75. sz., 36. 1.), a kinek 

 nézeteit elfogadták: Rathke (ir. 80. sz., 379. 1.), Valentin (Entwickgg. 

 S. 388), KoBELT (ir. 54. sz., 17. 1.) és Bischoff (Entwickgg. S. 368). 



') Érdemes Müllkr János nézetével, a kinek nevét az ivarcsö 

 viseli, megismerkedni. Szerinte (ir. 75. sz., 36, 1.) az ivarcsö nem keletke^ 

 zik a "Wolíf-féle csatorna átalakulásf.ból, hanem a mellett fellép egy fehér 

 henger képében egy új csö, mely eleinte tömör, azután üres lesz, és akkor 

 meglehetős vastag ; egy ideig felül vakon végződik, azután ott a hasüreg 

 felé megnyílik. Hímekben is Műí.lkr J. látta először az ivarcsövet (i. 

 mű, 48. 1.). 



