142 MÜLLER-FÉLE C8Ö. 



előbbenítől a 14-ik metszet) tányéralakban bemélyedett (dM). 

 E bemélyedés képviseli a Müller-féle cső basüri nyilasának az 

 első nyomait ; nem kerek körvonalú az, banem bosszukás, mert 

 több metszeten át terjedt lefelé ; hossztengelye a Wolff-féle tes- 

 tével összeesik. Azután kiterjedésében fogyott, végül megszűnt 

 (65. ábra; 24-ik metszet), csak a hám (pZí) folytatódott még egy 

 darabig csikalakban tovább. A Wolff-féle csatorna (d W) mind 

 a két ébrényben nem a magasabb bengerbám és a kezdődő 

 betüremlés szomszédságban feküdt, hanem ettől hátrafelé. 



Gyíknál (lac. agilis) a M.-féle cső fejlődése 14 — 16 mm. 

 hosszúságnál indul meg (Braun szerint a 18 — 19-ik napon a 

 pete lerakása után ; ir. 15. sz., 182. 1.), és ilyenkor hasonló 

 viszonyokat találunk, mint az épen leírt sikló-ébrényekben. Egy 

 19. mm. hosszú gyíkébrényben a Müller-féle cső proximális 

 vége vak tölcsér alakjában már ki volt fejlődve ; harántmet- 

 szetein (V. tábla, 66 — 70. ábrák) a viszonyok ilyenek voltak : 



A Wolff-féle test proximális részen vezetett átmetszete- 

 ken (66. ábra ; 1. metszet) fellépett a magasabb hámcsík, igen 

 sekély horpály képében (dM), mely az ősvesét (cW) oldal- 

 vást borító alacsony laphám ellenében éles határokkal bírt; 

 a Wolff-féle csatorna (dW) jóval magasabban feküdt a háti 

 oldal felé. A hengerhám folytatódott ugyané helyen lefelé, 

 de szélesebbé válva kissé oldalt huzódottt. Innen kezdve azután 

 distálfelé a magasabb hámnak oldalsó határai mindinkább 

 kiemelkedők lettek (67. ábra, dM\ 18. metszet), majd követ- 

 keztek oly metszetek, a hol a kiemelkedő oldalszélek által közre- 

 fogott vályú szélei egymáshoz közeledtek (68. ábra, dM\ 23. 

 metszet) ; továbbat (69. ábra; 31. metszet) a hátulsó ajk a mell- 

 sővel egyesülésbe lépve egy petealakú átmetszetű hámcsővé 

 (dM) fűződött le, 8 ez egy darabig így folytatódott distálfelé ; 

 azután a cső megszűkült, és végül több metszet után vakon 

 végződött (70. ábra; 66. metszet). Mint cső, a Müller-féle csa- 

 torna csak 8 metszeten volt jelen, mint tömör hámköteg 30 

 metszeten ; a végrészén csak 2 — 3 sejtből állott, tehát a vége 

 felé szegalakúlag kihegyesedik (70. á., dM). A tölcséralakii betü- 

 remlés és a rövid vak cső egész hosszukban nem feküsznek benn 

 az ősvese szövetében, hanem annak a felszínére mintegy reá 

 vannak illesztve (67. 68. ábrák, dM)^ a mi által az ősvese oldalsó 



