MÜLLER-FÉLE C8Ö. 159 



ket azért hagyjuk most el, mert ezeknél az ősvesének a mellék- 

 herévé való átalakulása közben, a sorvadásnak induló Müller- 

 féle cső maradványai az ivarmirigyen maradnak vissza, és így 

 a here fejlődésének ismerete nélkül a Müller-féle csövek siker- 

 rel nem tárgyalhatók. Minthogy pedig az ivarmirigy fejlődésére 

 külön fejezetet szántunk, hímekben ott fogjuk leírni a Müller- 

 féle cső további sorsát, 



A míg az ősvese nagy (III. tábla, 41. ábra, cWJ. addig 

 a Müllerféle cső annak a külső oldalán levonuló kürtredöben 

 Cplf2) fekszik, környezve kevés ébrényi kötőszövettől (V. tábla. 

 69. ábra, dMJ. A kürtredönek (pltj felszínét a volt henger- 

 hámnak eltűnése után később alacsonyabb hám borítja, úgy, mint 

 a hashártyaüreget egyebütt ; csak a hasüri nyílás körül tartja 

 magát fenn a hengerhám (V. tábla, 71., 86. ábrák). Nemsokára 

 a kürtredöben fekvő kötőszövet a Müller-féle cső körül meg- 

 szaporodik és tömöttebb lesz (tyúkébrényben a 8 — 10. napon), 

 a mi szinte proximál-distál irányban következik be. Legtöbb 

 lesz a kötőszövet a cső hasüri nyilasa körül, itt ajakszertíleg 

 (fbj kiemelkedik, az ajkon egyenetlenségek lépnek fel (tyúk- 

 ébrényben a költés végén ; embernél a 4-ik hónapban, v. ö. VI. 

 tábla. 120. 133. ábrák fb), és ezek azután a kürtrojtokká 

 (fimbriae, morsus diaboli) változnak át. Ezáltal az ajkak (rojtok) 

 belső felszínén megmaradt a Müller-féle cső hasüri nyilasának 

 a hengerhámja (71., 120., 133. ábrák, dM), azoknak a külső 

 felszinén pedig (f&-nek megfelelőleg) a nyílás körül fekvő lap- 

 hám (endothél) van. A kürtredöben felszaporodott kötőszövet 

 már az ébrényélet első felének a végén körkörös rétegzetű lesz 

 (VI. tábla, 117., 127., 128. ábrák, (ZiW körül), a mi bevezetésül 

 szolgál arra, hogy kötőszövetsejtjei orsóalakú sima izomsejtekké 

 változzanak át. Ezzel egyidejűleg beáll a "VVolff-féle testek 

 elcsenevészése és az ivarmirigyek (petefészkek) erősebb kifejlő- 

 dése. Minthogy pedig az ősvesék a Müllerféle cső és az ivar- 

 mirigy között fekvő tért foglalták el (III. tábla, 41. ábra), 

 magából következik, hogy elcsenevészésük közben és után (III. 

 tábla, 42., 43. ábrák), ama két képletnek (Müller-féle csőnek és 

 petefészeknek, iuh, ov) egymáshoz közeledniök kellene. De az 

 elcsenevészés nem úgy folyik le, hogy a Wolff-féle test hám- 

 csövei egyszerűen lényegtelen csökevényekké töpörödnek össze, 



