NŐSTÉNY IVARRÖTEG. 183 



I)l»uu\' (ir. 1^5. Jfí. sz.) bárány-, róka-, diszuó- és marlia-ébréuyekeii 

 tett észleletek alapján az összeforrás megkezdését az ivarköteg középső 

 és alsó liarmada közötti határra tette. Azt is észlelte, hogy a bal Mül- 

 ler-féle csö rendesen mellfelébb fekszik, mint a jobb, mellfelé szorítva a 

 baloldalt fekvő végbéltöl (v. ö. 169. 1.): így is forradnak össze s ez 

 okozná a méhen észlelhető tengelycsavarulatot. Egy 25 mm. hosszú 

 emberi ébrényröl említi, hogy a Müller-féle csövek hámjai egymást már 

 érintették, és egy 30 mm. hosszúnál az összeolvadás majd)iem teljesen 

 befejeződött. Egy más helyen (Ai'chiv f. Gynaecologie. Bd. XIII. 1878) 

 a szíizőr fejlődéséről hangsúlyozza azt, hogy c hártya nem a Inxgyivar- 

 öbölből, hanem a Müller-féle csövekből származott hüvelycsatorna leg- 

 alsó részén keletkezik a 19-ik hétben. 



KöLLiKEE (ir. 59. sz., 988. 1.) marhaébi-ényekcn tett észleletek- 

 ből azt következtette, hogy a Müller-féle csövek az ivarkötegben 2^/2' 

 hosszú ébrény ékben az ivarköteg közepén egymással már összeforrtak ; 

 lejebb, az alsó hai'madban egymástól ismét széjjelváltak és két külöji 

 likkal végződtek a húgyivaröbölben. Egy 7 "9 8 cm. hosszú ébrényben a 

 csövek felül és alul már egyesültek, és mellettük a Wolff-féle csatornák 

 elcsenevészett maradványai mutatkoztak. így a női ivarcsatorua egy 

 részévé átalakuló ivarkötegnok szövetét részben alkotó Wolff-féle csator- 

 nák kötőszöveti fala is hozzájárult a női ivarcsatorna (hüvely- és méhfal) 

 képezéséhez. — Egész a 4-ik hónapig az ivarcsatornán nincs külöm- 

 bözct, csak az ébrényélet közepén lép fel a külső méhszájnak megfelelő 

 helyen egy gyíírüalakú gyenge ráncz, jelezve a helyet a leendő méh és 

 hüvely között. A szüzőrt Köllikkk a Müller-féle cső végrészén a húgy- 

 ivaröbölbe beálló dudor átalakulásából származtatja, tehát ismerte a 

 mi (v. ö. 173. 1.) húgyivarcsatoruai dombunkat, de viszonyainak részle- 

 tesebb ismertetését nem közli. 



Igen behatóan foglalkozik az ivarcsatornák fejlődési átalakulásai- 

 val Langenbacuer (ir. 62. sz.), a ki e viszonyokat főleg nyulaknál, de 

 egyéb emlősök (marha, disznó, bárány, macska) harántmetszeteiu is 

 megvizsgálta. — 10 ram. hosszú nyúlnál a Müller-féle csö csak a 

 Wolff-féle test felső végén volt jelen, 15 mm. hosszúnál már kb. az 

 ősvcse közepéig terjedett, 20 mm.-nyiuél az alsó végéig, 25 — 30. mm. 

 hosszúnál egész hosszában ki volt fejlődve a húgyivaröbölig. E helyen 

 Laxgenbacher nem észlelt kettős nyílást, hanem azonnal egyet, a miből 

 azt következteti, hogy a Wolff-féle csatornák között lenövö tömör 

 csúcsú Müller-féle csövek találkozván, mielőtt a húgyivai'öbölt elérnék, 

 egymással összeforradnak és ez a közös eső nyílik azután a húgyivar- 

 öbölbe. LvxGExiiAcnER azt hiszi, hogy az összeforrás nyulaknál (hímek- 

 és nőstényeknél egyaránt) a fb'itálifi végén kezdődik meg s tart proxi- 

 málfelé. Az egyesült csövek nyílásainak harántmetszete mindig kerek 

 vagy petéded ; csak később mutatkozik néha nőstényeknél piskóta-alak, 

 Az összeforrás kb. 25 — 30 mm. hosszú ébrény ékben kezdődik meg 

 s tetőfokát 40 — 50 mm. hogszúakuál éri el ; nőstényeknél az összeforrt 



