186 NŐSTÉNY IVARKÖTEG. 



Legegyszcrííbbek a viszonyok az erszényesek (kéthüvelyüek) között 

 a Didelphys dorsigera-nál, a melynek kifejlett hím és nőstény példá- 

 nyait heidclbergi tartózkodásom alkalmával 1882-ben magam is meg- 

 vizsgáltam. Ivarszerveiknek összehasonlítása által a többi emlősökkel, 

 a fejlődés menetét ezen igen érdekes alsó rangú emlősöknél egészen 

 felépíthetjük, anélkül, hogy megfelelő korú ébrényeket megvizsgálnánk, 

 amire anyag híjján sem nekem, sem másoknak eddig nem volt alkalma. 

 Bkass (Beitrage zur Kenntniss des weiblichen Urogenitalsystems der 

 Marsupialien. Inaug.-Diss. Leipzig, 1880) vizsgált ugyan néhány 

 didelphys ébrényt, de ezek korosabbak lévén (7 és 15'5 cm. és 28 

 cm), már a kifejlett állapothoz közel álló ivarszervekkel bírtak. 



A kifejlett nőstényekben úgy találtam a viszonyokat, mint mások 

 (OwKN, Brass stb.) leírták. A MüUer-féle csövek egész hosszukban fenn- 

 tartják magukat mind a két oldalon, anélkül, hogy egymással bár- 

 hol is összenőnének, sőt még a Wolff-féle zsinórokból szái'mazott izom- 

 faluk sem tapad össze. A hasiü*egben magasan fenn fekvő petefészket 

 megkerüli a MüUer-féle cső proximális (ősvesei) darabjából keletkezett 

 kürt, mely jóval keskenyebb, mint az ivarcsőnek további része, és erős 

 kanyarulatokba van szedve; hasüri nyílása és rojtjai egészen rajtafeküsz- 

 nek a petefészken. Már a petefészek színtáján kezdődik a kürt folytatásá- 

 ban az egyenesen lefelé futó méh (jobb és baloldali), orsóalakúlag táguló 

 izomcső képében, tehát felül és alul keskenyebb ; az utóbbi képviseli a 

 méhnyakat j körülbelül 12 — 14 mm. hosszú és 3 — 3"5 mm. széles. 

 Hogy ez a csatorna a Müller-féle csőnek a Wolff-féle zsinórban feküdt 

 részéből keletkezett, egyéb emlősök fejlődési viszonyaival összehason- 

 lítás kétségtelenné teszi. A hólyag hátulsó fala mögött a két méh egy- 

 máshoz annyira közeledik, hogy keskenyebb végrészüknek a mediális 

 fala közel egymás mellett van^ de azért izomállományuk egymással nem 

 egyesül ; belül e helyen egy gyürüalakví megvastagodás jelzi a nyálka- 

 hártyán a méhszáj helyét. Lehet, hogy az alsóbbrangú emlősök ivarszer- 

 veinek fejlődési viszonyaiból a méhnyaknak ezen közeifekvése nyomaiként 

 fentartotta magát a magasabb rangt'ialcnál a Müller-féle csöveknek azon 

 sajátsága, hogy az ivarköte.g felső harmadában hözelednelc és egyesülnek 

 egymással a leghamarább (v. ö. 171. 1.). Eddig tart didelphysnél a méh : 

 ez tehát egész hosszában a Wolff-féle zsinórokból származott, a Wolff- 

 féle csatornának elsorvadása és a Müller-féle csőnek erősebb kifejlődése 

 után. A méh keskeny végdarabjának (m^akáuak) szája után követke- 

 zik az ivarcsatornának az a része, mely a magasabbakkal való homo- 

 logia nyomán a hüvelynek tartandó. Ez is egy egyszerű, kb. 10 mm. 

 hosszú izomcső, de lefutása nem egyenes, hanem a méhnyak után követ- 

 kező felső vége hurokalakban ki- és felfelé, azután lefelé hajlik, fiata- 

 labb példányokban egyenesen lefelé, idősebbekben ívalakbán befelé 

 görbülve. Ezáltal a kétoldali hüvelyek maguk között egy háromoldalú 

 tért hagynak szabadon a húgyhólyagfenék mögött, amelyen keresztül a 

 hiigyvezérek vonulnak a húgyhólyagnak a húgyivaröböUé szűkülő kes- 



