NŐSTÉNY IVARKÖTKG. 187 



keuyebb részéhez. A luígyivaröböl hosszii, hasonlít a hímek húgyiv^ar- 

 csatomájához, ami szintén az ébrényihez hasonló kevéssé diflFerencziált 

 állapotot képvisel, — alul a végbéllel együtt egy rövid kloakába nyílik. 



A didelphys-neT előforduló egyszerűbb viszonyokból valamennyi 

 többi nőstény erszényes ivarszerveinek magyarázata megadható. Ezek 

 némelyikénél ugyanis igen bonyolódott állapotok fordulnak elő, jóval 

 bonyolódottabbak, mint a magasabb rangú emlősöknél, feltételezve az 

 által, hogy az ívalakúlag kifelé görbült kettős hüvely között az egye- 

 sült melleknek egy zacskóalakú folytatása fekszik, mely rövidebb 

 (Didelphys opossum), vagy hosszabb (Phascolomys Wombat) lehet, 

 némely fajtánál egy jól kifejlett zacskót képez (Phalangista vulpina), 

 sőt ez felfelé is kiterjedhet (Hypsiprimnus) ; másoknál levonul egész a 

 hüvelyek distális végéig (Didelphys virginiana, Dasyurus viverrinús, 

 Macropus giganteus), sőt azzal összeforrhat (Macropus Benetti), és akkor 

 a kettős méh után három csövet látunk a húgyivaröbölhez lehúzódni és 

 annak a hátulsó falán nyílni : két oldalsót és egy középsőt, amely utóbbi 

 egy közepetti sövény által teljesen két részre lehet osztva (Phascolomys 

 Wombat, Phalangista vulpina), vagy csak maradványai lehetnek jelen, 

 pl. a kenguruhnál (Macropus giganteus). E sajátszerű viszonyoknak 

 keletkezése és jelentősége egészen rejtélyesnek látszik. 



Fejlődéstani vizsgálatok ezen bonyolódott ivarcsövekről még nem 

 tétettek, de addig is, a míg ez megtörténik, a didelphys-nél mutatkozó 

 viszonyokból körülbelül felépíthetjük magunknak a fejlődés lefolyását, 

 amely így mehetett végbe. 



A Wolíf-féle zsinórok eleinte egyenesen vonultak le a húgyivar- 

 öbölbe való benyilásukig ; bennük a Wolff-féle csatornának elsorvadása 

 közben és után csak a MüUer-féle cső maradt meg. Az így keletkezett 

 két ivarcsatorna most a középső részén közelebb fekszik egymáshoz és 

 itt mindegyikük egy görbületet végez kifelé, úgy a mint a didelphys-néJ 

 láttuk. A görbült darab felett az ivarcsövek kötőszövetfalai egy rövid 

 darabon egymással összenőnek, azután ugyané helyen a MüUer-féle 

 csövek is egyesülnek egy közös csatornává. Amennyiben ezen egyesült 

 darab a fejlődésnek induló ivarköteget képviseli, a többi emlősökre nézve 

 bebizonyodik, hogy az ivarköteg fejlődése az elődöknél a Wolff-féle 

 zsinóroknak nem a distális végén indult meg, hanem a közepén, ott, 

 ahol az emberi stb. ébréuyekben most is még legkorábban forrnak 

 össze a Mttller-féle csövek ; ezeknek az ivarküteg felső részében való egy- 

 Ix'fohjam lóhát egy ősi viszonyt (atavismus) képvisel. Az egyesült darab 

 alsó falából azután, distális ii'ányban a két hüvely között, nyujtvány- 

 alakban kinő az ivarkötegnek egy közepetti folytatása a két ivarcsator- 

 nát elválasztó kötőszövetsövéuynyel együtt, s ez igy marad, vagy fel- 

 szívódik a sövény (v. ö. fenébb), a nyujtvány pedig zacskóalakban 

 lelapulhat. Ha az újonnan keletkezett közepetti nyujtvány igen hosszú 

 lesz. szabad csúcsán a hüvelyek distális végével összenő, és ürege 

 másodlagos kihasadás által a két eredeti hüvelynyílás között egy új 



