226 ISMERETEK AZ IVARMIRIGYEKRÖL. 



felszím*e, hanem hamar áthajlauak a vízs/iutes irányba, a mi minit 

 metssetehen a csirfiámmal való összefüggésben rithán leJief látni. Fiatal 

 <5br^nyekben hosszabb tömlők rendkivül ritkák, a Mmolc eleinte fza- 

 hálytalanul vannak a vázba beágyazva. Az ó'svese csövei nincsenek sem- 

 mifele viszonyban a petefészek ke'pezéséhez, — csökevényeik teszik a 

 petefészek köldökének szomszédságában fekvő mellékpetefészket, mely 

 némely állatnál bejuthat a petefészek vázába (kutya, borjú). Hím egyén- 

 ben az ivarhámnak nincs feladata ; a herecsörelc (valószinüleg) a here- 

 fodron át benőtt ősvesecsövelcltől helctkezneh. 



WALDEYEK-nek minden sorában visszatükröződik a szándék, a 

 hámokat a mesoderma ellenében éles ellentétbe helyezni. A petefészek 

 fejlődését vissza igyekszik vezetni a valódi mirigyeknek a mintájára ; 

 úgy mint ezeknél, itt is a hámokat a vázba tömör bimbók alakjában 

 mondja beburjánozni, a melyek a mirigycsöveket képviselik, egyes át- 

 alakult hámsejtek pedig a petéket. A mirigykamráknak megfelelő tiiszők 

 összes tartalma a csirhámból keletkezik : a pete úgy, mint a környező 

 tüszőhám. — A herecsöveknek' az ősvesecsövek részéről való benövését az 

 ivarmirigybe azért állította, mert másunnan nem volt képes azokat le- 

 vezetni. Bár ezen állítások egy része az újabb kutatások által nem 

 nyert megerősítést (1. alább), ez Waldeyer érdeméből mit sem von el, 

 mert az ő dolgozata volt az első, a mely a petefészek fejlődését pontos 

 adatokkal és éles ítélettel a legelső kezdetétől a végéig követte, és vizs- 

 gálatainak alapossága által az elődeiét, még BoRNHAUPx-ét sem véve ki, 

 felülmúlta. Egyes viszonyokban tévedett, a mi hasonló nehéz kérdések 

 megoldásánál nem lehetett máskép, de amiak az egynek a bebizonyí- 

 tása, hogy »a peték a csirhámnak a módosult és a petefészek vázába 

 benőtt sejtjei, « oly fontosnak és általános érvényűnek bizonyodott be, 

 hogy maradandó érdemeket biztosított a szerzőjének. 



WALDEYER-nek legközelebbi utódai nézeteinek helybenhagyásá- 

 val Vagy ellentmondásokkal foglalkoztak. Minthogy a csirhámból indul 

 ki a peték fejlődése, ez kötötte le mindenekelőtt a figyelmöket, azért 

 annak honnan való eredését igyekeztek megfejteni. Vájjon ez fajlagos és 

 valódi hám-e, mint azt Waldeyer mondotta, avagy a zsigerüregi hám- 

 borítéknak egy része csak, ennek az eldöntése látszott mindenekelőtt 

 fontosnak. E tekintetben Waldeyer mellett nyilatkoztak Leopold (ir. 

 />'íí. sz.) és Etíi.i (ir. 2[). sz.) ; ellene Kapfk (ir. 53. sz.), Ludwig H. (ir. 

 71. sz.) és Kölliker (ir. őí'. sz.). Az utóbbiak azt állították, hogj' már 

 csak azért sem lehet éles ellentétben a csirhám a hashártyahámmal, 

 mert a határ a kettő között nem éles, hanem átmenő alakok által van 

 kiegyenlítve az ivarmirigy köldökénél. Mások ezen indokolt kifogáson 

 kivül WALDEYER-nek egyéb állításait is igyekeztek megczáfolni. Ilyenek 

 voltak Kapff és Borsenkovv (v. ö. 223. 1.). Az utóbbi látott ugyan egyes 

 aiagyobb sejteket a 6 — 8-ik napon a csirhámban, de azokat nem tar- 

 totta petéknek ; Kapkf (ir. 53. sz., a ki vizsgálatait Dursy inti'zetében vé- 

 gezte Tübingábau) pedig őspeték jelenlétét egészen tagadta a csirhám- 



