232 ISMERETEK AZ IVARMIUIGYEKKÖL. 



azon nézetben van, hogy az öupctéL álkor, a inil-oi- a rázlui hciu'lntk, nem 

 hozzák a pdefészek felszínéről magokkal a tmzőhámof, mert a csii'hám- 

 ban fekvő öspetéknek csak a szabad felszínén látni apró sejteket, a 

 petefészek felé fordult felszínen soha ; hogy a tüszöhám honnan kelet- 

 kezik, nem tudja eldönteni, — de valószinünek tartja, hogy a vázba 

 benőtt öspeték magok képezik azokat (!). Mindamellett Hakz bevallja, 

 hogy sokszor látott a sejtkötegekben egyes nagyobb sejteket, a melyek 

 őspetékhez hasonlítottak (i. mii, 394. 1.), de a fennebb említett oknál 

 fogva még sem hiszi, hogy a tüszöhám a kötegekből keletkeznék. Sze- 

 rinte a sejtkötegek mulandó képletek ; ébrényekben a velővázban van- 

 jiak, később némely emlősnél (arvicola arvensis) a kéregvázba benőnek, 

 sőt a csirhámmal is érintkezésbe lépnek ; így a petefészek központjából 

 kihúzódnak, mire az utóbbi helyen csak vér- és nyii-kedényeket találni ; 

 némely emlősnél (nyúl, tengeri malacz, ló) a sejtkötegek annyira bur- 

 jánoznak, hogy a vázat a helyéből majd egészen kiszorítják. 



Egy figyelemre rriéltó újabb dolgozat a petefészek fejlődéséről 

 ScHULiN-tól való (ir. 07. sz., 457. 1.), a kinek leleteit sok tekintetben 

 megerősíthetem, bár a magyarázatban tőle eltérek. Schulin is úgy, 

 mint minden újabb szerző (Eqli, Balfoor stb.) hangsúlyozza azt, hogy 

 a fejlődésnek induló ivarinirigijben nincs éles határ a csirhám és a váz 

 között ; mind a kettőnek közös az ébrényhelyzéke, azért nincsenek sem 

 egymás, sem a hashártyahám ellenében oly elvi ellentétben, mint azt 

 Waldeyee állította. Mint egyebütt az ébrényi szövetekben (pl. gei'incz- 

 velőnél), az ivarmirígy legelső ébrényhelyzéke is ki nem differencziált kö- 

 zömbös sejtekből áll (Scholin ezt diffus protoplasmának mondja beágya- 

 zott magvakkal ; a protoplasma később a magvak körül egyes sejtekre 

 tagolódnék), a melyek közül nemsokára (25 mm. h. nyúl-, 25 mm. h. 

 marhaébrényekben) a felszínen fekvők oszlopos csoportosulásuk által elkü- 

 lönülnek a többiektől. A tüszők fejlődése nem történik a valódi mirigyek- 

 nek és szőröknek a mintájára, mint azt Waldeyer állította, mert ez eset- 

 ben a petefészekben is úgy, mint a mirigyek és szőrök fejlődésénél tör- 

 ténik, a benövő hámtömegeknek mindjárt kezdettől fogva éles határral 

 kellene a környező kötőszövetből kiválni, s a hatái'on hengeres sejtek- 

 nek kellene feküdni, — a miből mi sincs jelen. Ellenkezőleg a petefé- 

 szek fejlődése sokban hasonlít a porczszövet növéséhez, mint azt már 

 His és KöLLiKER állították. A felszínt borító oszlopos sejteknek burjá- 

 uozása által mindenekelőtt (25 mm. h. nyúl-, 30 mm. h. marha-ébré- 

 nyekbeu) egy közös sejthalmaz származik a váz felett, a mely diffus 

 protoplasmatömegnek látszik sok maggal, s ez befelé dudoros hosszúkás 

 határral bir ; de a határ oly kevéssé éles, hogy alig ismerhető meg. 

 Később a váz sejtjei laposabbak, mások orsó-alakúak lesznek, s e szö- 

 vet most a megvastagodott csirhámrétegnek gömbölyded sejtjei közé 

 nyujtványokat küld, minek eredményéül a csirJtámból a vázba Jutott 

 sejtkötegek keletkeznek, a melyek az egész vázat átluilózzák. Ily állapotban 

 a petefészek metszetei sokban hasonlítanak lágy rákokhoz (carcinoma). 



