AZ IVARMIRIGYEK ÉBRÉNYHELYZÉKE. 247 



Az ivarmirigyeknek a mellékvesékhez való benső viszonya 

 igen szembetünőleg mutatkozik a reptiliáknál, a melyekre most 

 az ivarmirigyek további sorsának tanulmányozása czéljából 

 áttérünk. 



14 — 15 mm. hosszú gyíkébrény ékben az ivarmirigyek 

 még mindig a közömbös ivari állapotban vannak, de az elöb- 

 beni egyszerűbb viszonyokhoz képest jelentékeny módosulást 

 szenvedtek, a mennyiben állományukban most durva sejtköte- 

 gek láthatók. Braun (ir. lő. sz., v. ö. nálunk 227. 1.) ezeket 

 szelvénykőt egeknek (Segmentalstránge) nevezte s azt állította 

 róluk, hogy az ivarmirigyek gyökrészénél az ősvesében fekvő 

 Malpighi-féle gomolyok külső tokján beálló hámburjánozásból 

 jutottak az ivarmirigy állományába. Minthogy azonban a mi né- 

 zetünk szerint sok adat a mellett szól, hogy a kötegek nem a 

 gomolyok hámtokjának a származékai, s azonkívül nem is szelvé- 

 nyes elrendezésűek (nagyobb számúak, mint a szelvények) : mi 

 a BRAUN-tól nekik adott név mellett meg nem maradunk, ha- 

 nem azokat egyerűen ivarmirigykötegeknek nevezzük (Sexual- 

 stránge ; rövidebb volna az » ivarköteg « név, de ez már másra 

 van alkalmazva, v. ö. 164. 1.). E név alkalmazható a magasabb- 

 rangú amnionosokra is, mert a későbbiekben ki fogjuk mutatni, 

 hogy ama kötegek homológjai ezeknél is előfordulnak. 



Reptiliáknál az ivarmirigykötegek föllépési idején (12—14 

 mm. hosszú gyíkébrényeknél), harántmetszeteken a leendő hí- 

 mek- és nőstényeknél egyaránt a következő viszonyok láthatók 

 (VIII. tábla, 170. 171. ábrák): 



Az ivarmirigyek harántmetszete {gls) hosszúkás levél- 

 alakú ; a keskenyebb alapjok (mó) a bélfodor (mes) gyökere 

 mellett összefügg az ősvese mediális felszínével, a hol az alaptól 

 lefelé a legtöbb metszeten találni egy nagy Malpighi-féle gomoly t 

 igm). Ennek a külső tokja {cB, Bowmann-féle tok) az ivarmi- 

 rigy alapjának a szomszédságáig terjed és sok esetben az ott 

 levő sejtkötegekkel érintkezik; máskor közbeeső kötőszövet vá- 

 lasztja el (mint a 170. ábrán). Az ivarmirigy a szabad csúcsa 

 felé bunkóalakúlag kiszélesedik s e helyen a csirhám (es) va- 

 lamivel vastagabb, mint a mirigy gyökere felé, a hol fokozato- 

 san átmegy a bélfodor gyökerét (rw) és az ősvese hasüri felszí- 

 nét borító alacsony laphámba. A mirigy csúcsán a csirhám 



