AZ IVARMIRIGYEK ÉBRÉN YHELYZÉKE. 251 



ellen szólnak. Ilyen első sorban az, hogy az esetben, ha a köte- 

 gek a gomolyok hámja részéről nőnének be az ivarléczbe, ezen 

 benövést tényleges adatokkal kellene támogatni tudni, az által, 

 hogy a kötegeket először a mirigy alapján, majd a felén, végül 

 a szabad csúcsa közelében kellene látni; már pedig az ilyesmi- 

 ből mi sincs jelen, mert a kötegek (13 — 14 mm. hosszú gyíkéb- 

 rényeknél) egyszerre tűnnek elö egész hosszukban^ s a benövés 

 jeleit mutató ily féle képletek elő nem fordulnak. 



Reptiliákuál az ivarmirigykötegek háti csúcsa közel fek- 

 szik a gomolytokhoz, s e miatt eshetik az ember azon tévedésbe, 

 hogy az utóbbiból vezesse le ; ellenben a többi amnionosakban, 

 mint azt később ki fogjuk mutatni (v. ö. 258. 1.), a gomolyok 

 tokja s az ivarmirigykötegek között véredények (ondóviszerek), 

 vagy nagyobb mennyiségű mesoderma-szövet van, s sehol sem 

 látni a kétrendbeli képlet között összefüggést ; nem képzelhető 

 pedig, hogy az ivarmirigykötegek az amnionosak magasabb 

 osztályaiban máskép fejlődjenek, mint a reptiliákuál, mert ez 

 esetben egymással nem volnának homológok. Vagy minden 

 amnionosnál a gomoly tokból, illetőleg az ősvesecsö vekből fej- 

 lődik az ivarmirigykötegek hámja, vagy másunnan ; minthogy 

 pedig emlősöknél a kettő közötti összefüggés hiánya miatt a 

 gomoly tokból való fejlődés kizárható, fölvehetjük, hogy ez a rep- 

 tiliákuál sincs máskép. 



A másik forrás, a kötegeknek a csirhámból való szárma- 

 zása, könnyen kizárható. Ha a kötegek innen keletkeznének, 

 azt kellene várni, hogy fiatalabb példányokon (10 — 12 mm. 

 hosszú gyík) a kiemelkedő ivarlécz szabad csúcsáról látná az 

 ember a kötegeket tömör bunkó, majd megnyúló sejtgerendák 

 képében az ivarmirigybe benőni. Már pedig a dolog úgy áll, 

 hogy 10—11 mm. hosszú gyikébrények ivarmirigyeiben kötegek 

 még nincsenek (VIII. tábla, 164. ábra); akkor azután egyszerre 

 kezdenek a körvonalaik kibontakozni egész hosszukban, fölter- 

 jedve az ivarmirigynek egész az alapjáig (170. ábra), vagy 

 azontúl összefüggve a mellékvese ébrényhelyzékével (171. ábra). 

 E rögtönös kibontakozás oly lényeges körülmény, a mely engem 

 arra indít, hogy a kötegeket sem a gomolytokból, sem az ivar- 

 hámból le nem vezetem, hanem az ivarmirigy vázából való ki- 

 differencziálás által származtatom, a midőn a csirhám burján- 



