256 AZ IVARMIRIGYEK ÉBRÉNYHELYZÉKE. 



renal Bodies of Vertebrates. Quarterly Journal of microscopical Sci- 

 ences. Januaiy, 1885.), aze'rt erre csak e közbeszúrt jegyzetben lehet- 

 tem tekintettel. 



WEr.DON vizsgálataira tyúkot, gyíkot (lacerta mui-alis) e's czápát 

 (pristiurus) használt. Legtökéletesebbek a gyíkra vonatkozó metszet - 

 sorozatai, a melyekből fiatalabb példányokat vizsgált meg, mint Bbaun, 

 azért a kérdést jobban kimerítette. BRAus-tól abban tér el, hogy a 

 gomolyok hámja részéről eredő sejtszaporulatból nemcsak a szelvény- 

 kötegeket (Weldon szerint herecsöveket), de a mellékvesék kéi-egállo- 

 mányát is szármáztatja, mely utóbbit Braun különállólag a szomszéd 

 viszerek (v. cava) eudotheljéből vezette le. 



Welpon 20 öscsigolyával biró gyíkébrényröl közöl egy ábrát 

 (1), a hol a szelvényhólyagnak belső falától egy sejtszaporulat indul 

 mediálfelé, és gyenge A alakú hajlat után az épen fejlődő ivarmirigy 

 vázáig leterjed. A rajz és a leírás úgy szólnak, hogy e sejtszaporulat 

 éles határokkal bír a szomszéd véredények (v. cava, s a A alatt egy 

 kisebb visszér) ellenében, s ez utóbbiakon sejtburjánozás nyomai nem 

 mutatkoznak ; • — e tekintetben tehát Wki.dox nézete az enyémmel ösz- 

 szevág. A sejtszaporulatnak oldalsó vége a rajzon odafekszik a lapossá 

 lett szelvényhólyag harántmetszetének belső csúcsához s vele éi'intkezik, 

 azért Weldon azt a gomolyhámból vezeti le. 



Részemről nem csatlakozom ez utóbbi nézethez. Mert egyrészt 

 maga a rajz nem eléggé bizonyít amaz állítás mellett, a mennyiben 

 látni egy határvonal -félét a kétrendbeli képlet (gomolyhám és a kér- 

 déses sejthalmaz) között ; másrészt a szóban levő sejtszaporulatuak 

 lehajló mediális vége egy keskeny híd útján összefügg az ivarmirigy 

 ébi'ényhely zekével, — erről a viszonyról pedig Wkí.uon nem tesz em- 

 lítést. Minthogy ezen összefüggés később is megvan, sőt szembetihiőbb 

 lesz, arról pedig Weldon nem szól, hogy a közöltnél fiatalabb példá- 

 nyokon a sejtszaporulat hogyan kezd a gomolyhámból kinőni, a midőn 

 még nincs összefüggésben az ivarmirigy ébrényhelyzékével : e miatt az 

 ivarléczből való származtatás adja meg szerintem az egyedül helyes 

 magyarázatot. Hasonló és fiatalabb reptilia-ébrényeket, mint Wet.don 

 (1. és 2. ábrái), megvizsgáltam én is (lacerta agilis, auguis fragilis), s 

 ezekre vonatkozik nálam a VIII. táblán a 169. ábra; de ezen példá- 

 nyokon a szóban levő sejtszaporulatot nem voltam képes másunnan, 

 mint az ivarmirigy tájékán fellépő hashártyahámból levezetni. 



A későbbi szakokra vonatkozólag (4.5 mm. hosszú ébrényektől 

 kezdve felfelé) Weldon azt mondja, hogy a szelvényhólyagból kinőtt, 

 sokoldalú elemekből álló sejtszaporulat háti és hasi irányban tova- 

 burjánozik ; az előbbi helyen az ürös viszér és az ösvese között felfelé 

 terjed, az utóbbi helyen pedig az ivarmirigy ébrényhelyzékével függ 

 össze (nála 3. és 6. ábrák). Ezáltal keletkeznek (az általunk is vázolt, 

 v. ö. 247. 1.) hosszú sejtkötegek az ivarmirigy szabad végétől kezdve 

 felfelé, a minőt a 6. sz. ábi'áján egy 13 mm. hosszú gyíkébi-énylxíl 



