268 AZ IVARMIRIGYEK ÉBRÉNYHELYZÉKE. 



(jobb név híjján »közönibös« vagy »ivartalannak« nevezendő) 

 ivarmirigynek a képezésére, a melyből a külbefolyásoknak eddig 

 ismeretlen összege által egyit vagy a másik ivar keletkezik. A 

 mennyiben magasabb rangú gerinczesekben hímnös állapot elő 

 nem fordul (v. ö. értekezésemet : A hermafroditaságról. Ter- 

 mészettudományi Közlöny. 1885. 186. és 187-ik füzetek), fel 

 kell vennünk, bogy amaz ismeretlen külbefolyások közül a fej- 

 lődés közben mindig csak az egyik jut érvényre. De azért nincs 

 kizárva annak a lehetősége, hogy h (hím) és n (nőstény) befo- 

 lyások egymásnak egyensúlyt ne tarthatnának, s ez az alsóbb 

 rangú gerinczesek himnőseinél csakugyan előfordul (pl. halak 

 között a serranus fajoknál ; hím varangyról azt állítják, hogy 

 van durványos petefészke). 



Hogy ama külbefolyások miféle természetűek, azok vég- 

 okának tárgyalásába bocsátkozni nem szövettani munkák kere- 

 tébe való, s kérdés, hogy értelmiségünknek egyátalán hozzáfér- 

 hetők-e ? De a közvetetlen okozatot figyelemre méltatni megvan az 

 alap. Hímeknél az ivarmirigykötegek, nőstényeknél a csirkdmviszi 

 a továhhi fejlődésben az alaki főszerepet. Egyiknek vagy a másik- 

 nak túlsúlyra vergődéséből magyarázhatjuk a közömbös álla- 

 potból az ivari felé való hajlást. Boll (Das Princip des AVachs- 

 thums. Berlin, 1876) elmésen vezette le a mirigyeknek és bizo- 

 nyos kóros képleteknek a keletkezését a hámoknak a kötőszö- 

 vettel való küzdelméből. E hypothézist némi módosítással átvi- 

 hetjük az ivari diíferencziálásra is : ha később a csirhám sejtjei 

 (elemi peték) igen megnagyobbodnak és a váz kéregállományán ke- 

 resztüljutva az ivarmirigykötegeket alakilag befolyásolják, akkor 

 előáll a női ivar ; ha ellenben a csirhám sejtjeinek benövése nem 

 okoz lényeges változást az ivar mirigyköteg alakján, s ezek megtart- 

 ják egyéniségüket (megmaradnak herecsöveknek), akkor hím lesz 

 az ébrény. 



Waldeyer (ir. 119. sz., 152. 1.) szellemesen fejtegette, 

 hogy minden ébrény fejlődésének bizonyos idején hímnős, mert 

 mindegyikben kifejlődnek mindkét ivar számára az ébrényhely- 

 zékek (csirhám, ősvesecsatorua, Müller-féle cső stb.). Mások e 

 nézetetnem osztották (v. ö. 266. 1.). — A kivezető utaknak a je- 

 lenléte, a melyekre Walueyer az ő nézetét alapította, sem az 

 ébrényben, sem a felnőtt állapotban az ivar meghatározására 



