A PETEFÉSZEK. 283 



■191) cniiok ellenében azt tartja, hogy a pete, bármennyi legyen is a 

 szikállomáuya, egyszerű sejt marad, mert nem vesz fel a tüszöhámok 

 i'észéröl alakelemeket. Valamint a zsírsejt megtartja sejtjellegét, bár- 

 mennyi legyen benne a zsír : úgy a petesejt nagymennyiségű szikja 

 daczára nem tartható másnak, mint egyszeríí sejtnek. A mellékszik- 

 állomáuy az élő petesejt protoplasmájának a tevékenysége által képez- 

 tetik, mire természetesen kívülről kell az anyagokat kapnia, de ezek 

 nem szilárdak, hanem osmotikus cserefolyamatok által jutnak a pete 

 belsejébe s ott a pete testévé áthasonulnak (assimiláltatnak). Ezen elmé- 

 letet a reptiliákra vonatkozólag azután Eimkr (Archiv f. mikr. Anat. 

 Bd. VIII. 1872) fejtette ki bővebben, s azt ann\nban módosította, hog}', 

 a szikképzödésben a tüszőhámoknak is adott szerepet, a melyek egy- 

 sejtű mirigyek gyanánt működnek, váladékukat a sziknak átadván ; 

 így a tüszöhámok csak az utat teszik, a melyeken át a tápanyagok a 

 szikhoz vezettetnek s a petesejt által a saját testévé áthasoníttatnak 

 (assimiláltatnak). 



Mindkét nézet mellett s ellen elég érvek említtetnek meg, de 

 ezek nagy része elméleti bizonyítékokon nyugszik. Az áthasonítási 

 elmélet negatív alapokon mozog, a mennyiben azt állítja, hogy nem 

 látni a tüszöhám részéről szilárd részecseket a peteszikba benyomi'dni, s 

 mivel a pete mégis nő, világos, hogy kívülről kell a tápanyagokat 

 folyékony minőségben kapnia. Waldeter a reárakodási elméletet a 

 tyúkébrényekre alapította, a melyeken a tüszöhám hengersejtjei alatt 

 egy finoman szemcsés i'éteg fekszik, melybe a tüszőhámsejtek finom 

 nyujtványai benyomulnak, hogy rólok leválva, a szikra reárakodjanak. 

 — Végül His a saját nézetét, szintén madarakra s csontos halakra 

 vonatkozólag, a tüszőhámoknak megváltozott minőségére alapítja, a 

 melyek bomlási állapotban levőknek bizonyodnak be, s részecseik a 

 gzik kércgállományában felismerhetők. 



A kérdés eldöntése egyszerűen azon sarkallik, sikerül-e 

 íi szik kéregállományában szilárd részecseket felismerni, mert 

 ennek híjján a tüszőhámoknak megváltozott alakja egymaga 

 még nem elegendő annak a fölvételére, hogy belőlök részecsek 

 jutnak a petébe. Mindenki elismeri, hogy a tüszöhámok a rep- 

 tiliáknál az érettebb petéken többrétegűek, s kisebb-nagyobb 

 sejtekből állanak, a melyek között erősen módosultak és szét- 

 bomlásban levők is vannak, — de az ilyesmi jelen lehet a nél- 

 kül, hogy a sejtek részecsei közvetetlenül bejutnának a petébe. 

 A mennyiben ugyanis ez utóbbiak vannak a tüszőt környező 

 véredények és a szik közé beiktatva: a véredényekből a petékhez 

 áramló tápanyagoknak a tüszőhámokon kell áthaladniok, mi- 

 közben a széthullott sejtekből oldott alkotó részeket magokkal 



