292 A PETEFÉSZEK. 



el, liogy a KölUker-féle velökötegek képezik azokat, azért fölveazi, 

 hogy a vázban magok a peték fejlesztik a tiiszöhámot, — de hogy 

 mikép, azt uyílt kérdésnek hagyja. 



Saját vizsgálataim szerint a PHüger-féle tömlők fejlő- 

 dését és szerkezetét bonyolódottabbaknak találtam, mint elő- 

 deim. Először is a tömlők (IX. tábla, 184. ábra) a csirbámnak 

 (es) nem csapaJakú tömör hámbenövései, mint azt némelyek 

 állították, mert felső végokét a csirbámmal nem találni egy 

 nyak útján szakadatlan összefüggésben ; ott előbb a csirbámnak 

 egy aprósejtű származéka következik (se), a mely épúgy mint 

 a csirbám, erősen festődik, a mi arra mutat, hogy itt a csirhám 

 sejtjei bámszerü jellegöket még megtartották. Önállóságánál 

 fogva nevezzük a keskeny övet hámalatti peteövnek (subepitbe- 

 liale Eizone). Ezen hámalatti rétegtől befelé következnek a 

 tömlők, a melyeknek bennéke kétféle elemekből áll : a belsejét 

 nagyobbára világos protoplasmájú gömbölyded nagyobb sejtek, 

 azaz őspeték (op^) töltik meg, 15 |i átmérőjű testtel, 1 \i. átmérőjű 

 maggal, 2'5 [vnyi magvacscsal. Ezek között is, de főleg a 

 tömlők felső darabján, a körzeten egyenként és lánczolatokl)an 

 fekvő (6*8 — 7*5 \i átmérőjű) kisebb sejtek feküsznek, szabály- 

 talan alakúak s festőanyagokban erősen szineződők(esi). A tömlők 

 felső végén átmenő alakokat találni mind nagyság, mind szín- 

 árnyalatra nézve a világos protoplasmájú gömbölyű petesejtek 

 s a sötéten színeződő apró kéregsejtek között (op). A csirhám 

 sejtjei (es) 7'5 jx átmérőjűek, köbösök vagy alacsony hengeresek, 

 festőanyagokban szintúgy színeződnek, mint a tömlők kérgén 

 fekvő apróbb sejtek (esy) ; elemi peték közöttük nincsenek. 



Körülbelül ilyen képek lehettek azok, a melyek a tüsző- 

 hámoknak a csirhám részéről való levezetésére adtak okot. 

 mert az erősebben festődő apróbb sejtek a tömlők falain (í'í'i), a 

 tüszőhámok ébrényhelyzékét látszottak szolgáltatni. Pedig o 

 sejtsoroknak szakadozottsága, helyenkíntí hiányossága, mint az 

 már előbbi észlelőknek is feltűnt (v. ö. 291. \.), s előfordulásuk 

 benne a tömlőkben is, a figyelmet lekötni és ama következtetés- 

 ben óvatosságra inteni elég alapokat szolgáltattak. A tévedés- 

 nek egyik okát abban keresem, hogy az előbbi észlelők nem 

 vizsgáltak meg sorozatos korú macskaébrényeket, így pl. Harz 

 a születés utáni macskakidykeken kezdi meg vizsgálatait. 



