IVARMIRIGY-FÜGGELÉKEK. , 329 



rá/atbaii csathiko/ik WAi.nKYKi!-hez, búr annak ürege a mcUekliere- 

 osövekkcl közlekedett. Hasonló nézetben van Fraxck a csikóról, mely- 

 nek herejen egy lencse nagyságii kis küi-ttölcser iil (Deutsche Zeit- 

 schrift für Thiermedicin. Bd IX., S. 289.). Langknbachkk (ir. 6-J. sz.) 



7 cm. hosszú hím nyúlébrenyekben a Müller-féle csövet már elsor- 

 vadva látta, csak a felső voge maradt meg, s egy lebeuyes képletté' 

 lett, mely a felnőtt állatban a mellékhere feje're jut s a nyélnclküli 

 rivókát képezi. Üregét összefüggésben a melle'khei-ecsövekkel nem ta- 

 lálta, de azért lehetőnek tartja, hogy azokkal néha egyesülésbe 

 léphet. 



A legutolsó értekezés az emberi ivarmirigyek függelékeiről 

 RuTH-tól való (ir. 94. sz.). Már megelőző értekezéseiben (ir. 92 — 9'J. 

 sz.) foglalkozott tüzetesen e kérdéssel, s azon eredményre jött, hogy az 

 ivarfüggele'kek csökevényes ösvesecsö veknek a származékai. Tekintet- 

 tel némely észlelőnek azon állítására, hogy magasabb rangú amniono- 

 soknál is előfordulnak az amniontalanok nyilt szelvénycsöveivel homo- 

 lóg képletek : legutóbbi munkájában (ir. 94. sz.) az ivarmirigy-függe- 

 lékeket mind ily nyitva maradt szelvéuycsövekböl (ősvesecsövekből) 

 vezeti le. Ezen állítását fejlődéstani vizsgálatokkal nem támogatja, 

 megelégszik a függelékes képleteknek pontos boncztani leirásával 

 úijszülöttekben, idősebb magzatokban és felnőttekben, s az itt-ott lá- 

 tott viszonyokat felhasználva, azon okokból, mert a) az ivarmirigy- 

 függelékek nagy részénél a bennök foglalt csatornák vagy tömlők hen- 

 geres csillóhámmal vaimak borítva, mely azoknak egész a nyilasukig 

 terjed, a minő hám az ösvesének mellékherévé vagy mellékpetefészekké 

 átalakuló részében is van ; b) mert e képletek egN'részének a csator- 

 nája nyíltan közlekedik a hasüreggel vagy a here hüvelyes burokjá- 

 val : feljogosítva gondolja magát azokat nyitva maradt szelvénytöl- 

 cséreknek, illetve ösvesecsöveknek tartani, a melyek az ősvese elcsöke- 

 vényesedése közben a savós hártya alatt fentartják magokat, vagy 

 kiemelkednek, s az eredeti talajjal széles alap vagy keskenyebbe változó 

 nyél útján összefüggésben maradnak. 



A ivarfüggelékeket Roth két főcsoportra osztályozza : a savós 

 hártya felszínéről többe vagy kevesbbé habarczalakúlag kiemelkedőkre, 



8 a savós hártya alatt elrejtettekre ; az előbbieket (habarczalaku- 

 akat) szabad függelékeknek, az utóbbiakat savós hártya alattiaknak 

 nevezi. 



A) A hím icarban a) a szabad függelékek közönségesen a iiyelta 

 rlcókák neve alatt fordulnak elő ; rendesen csak egy van, de számuk 

 felmehet háromig; nagyságuk 5 — 10 mm. Igen változó alakúak, azért 

 a nyeles rivókák neve a megjelölésökre nem elégséges ; alakjok sze- 

 rint » tömlős (cystás), rojtos és tölcséralakú mellékhere-függelékeknek* 

 nevezendők. Leggyakoriabbak a tömlős (cystás) függelékek : egy kes' 

 keuy nyél végén egy kis gömb van, a melyben csillóhámtól borítva 

 egy gombostűfej vagy kölesszem nagyságú tömlő (cysta) rejlik ; összes 



