IVARMIRIGY-FÜGGELÉKEK. 337 



is előfordulnak; minthogy ezek kötegalakúak , ama tévedés 

 eléggé megmagyarázható. 



E szerint az ösvese maradványakép nőben csak a mellék- 

 petefészek (parovarium, eporphoron Waldeyer) marad vissza, 

 a melyet igen változatos alakúnak találtam (Kobelt és Wal- 

 deyer rajzai vázlatosak, nem természethűk). Néha a csövek- 

 nek egy elég vastag pamatából áll ; az ily esetek a vizsgálatra 

 nem alkalmasak, mert a denevérszárnyat a világosság felé 

 tartva, az egyes csövek lefutási módját nem lehet meghatá- 

 rozni. Sokkal kedvezőbbek a vizsgálatra azon esetek, a hol a 

 csövek a denevérszárny lemezei között szét vannak terítve, s 

 ilyeneken az esetek legtöbb számában egy oldalsó pamatban 

 sűrűbben álló, és egy mediális csoportban ritkábban álló csö- 

 veket láttam, néha egymással minden összefüggés nélkül (IX. 

 tábla, 200. ábra). Az oldalsó pamat (epoj), a kürt felé eső 

 részében erősen kanyargós és összecsavarodott csövekből állott, 

 ezektől lejebb, a petefészek köldöke felé tartó s egymással 

 párhuzamosan futó csatornák indultak el. A mediális csopor- 

 tozatban {epo2) a csövek egy, a kürttel párhuzamosan futó 

 csővel függöttek össze, a mely kétségtelenül a WolíF-féle csa- 

 tornának a maradványa volt (durványos Gartner-féle cső). 

 Ettől derékszögben , vagy kissé elgörbülve indultak el az 

 ősvesecsövek, s dugóhúzó alakú csavarodásokkal a petefészek 

 (ov) köldöke felé tartottak, a hol a petefészekfodor lemezei 

 között eltűntek. Némely cső már megelőzőleg, s különféle ma- 

 gasságban egy gömbbel végződött (gm), a mi kétségtelenül egy 

 Malpighi-féle gomolynak a maradványa volt ; a petefészek köl- 

 dökéig tartó csövek gomolyai ébrénykorban a petefészek-fodor- 

 ban feküdtek (IX. tábla, 192. ábra epo), s ezek szolgáltatták a 

 női Highmor-féle testet (v. ö. 302. 1.). 



Figyelemre méltó egy körülmény a mellékpetefészken 

 (200-dik ábra) az, hogy a Malpighi-féle gomolylyal összefüggő 

 némelyik cső egy másik ősvesecsővel egyesül, a mi megfelel az 

 ősvesecsövek elágazási viszonyainak (v. ö. 92. 1.). Az ily sza- 

 badon kezdődő csövek homológok a mellékhere bolygó-edényeivel, 

 s ezekből vezetem én le a nyeles ivarfüggelékek legnagyobb 

 részét. Ezen ivarmirigy-függelékek bizonyos nagyságig rendes 

 csökevényes képleteknek tekintendők, de igen hajlandók a kó- 



M. TUD. AKAD. lII. OSZT. KÍI.Íi.N KIAÜVÁNVA. 1884. I. '22 



