40 



hwilka jag anmärkt under mina resor, kan ej undgå at styrkas i den 

 märckwärdiga sats om watnets allmänna aftagande, hwilcken Hr. Ar- 

 chiatern och sal. Prof. Celsius med så påtageliga rön ådagalagt. 



För denna gången har jag den äran at öfwerlemna til Hr. Ar- 

 chiatern en ensam samling, besynnedig i sit släkte, just sådan som lan- 

 det, från hwilcket den skickas; den består af ormar och ödlor, faseliga 

 diur, Egyptens egenteliga foster, hwilka endast en naturens kännare kan 

 göra behagelige. 



Jag har intet glömt, med hwad sorgfällighet Hr. Archiatern befäl te 

 mig upspana någon kundskap om de gamles Haemorrhois, Dipsos, Aspis, 

 Seps* etc, om hwilka wi ingen ting weta. Jag beklagar, at oaktad all 

 möda jag haft ospard at om dessa de gamlas grufweligheter söka under- 

 rättelse, jag intet kunnat winna mit ändamål mer än med Seps och 

 Aspis, hwilka efter den uplysning, jag derom fådt, är en och samma 

 orm. Hela sammanhanget af berättelsen är denna: på ön Cyper finnes 

 en orm, nog allmän, af Graekerna nu för tiden kallad danCg, den är 

 kort, sällan öfwer en fot lång, men af en oordentelig tiocklek, som ofta 

 går op emot tiockleken af en menniskas arm. Dennas gift är det fase- 

 ligaste, som i wår tid är bekant i Österlanden; när han huggit en men- 

 niska, faller hon i en dwala, hwilcken småningom förwandlar sig i en 

 starck sömn, som innom 24 timar blir ewig, utan några häftiga symp- 

 tomer, eller andra märken til dödskampen, än at pulsen efter hand 

 stadnar och hela kroppen blir i et ögnableck swartgul, hwilken innom 

 andra 24 timar rutnar som af en Sphacele. 



Finner man då icke i denna enda orm egenskaperne af 25f de gam- 

 las; jag menar Aspis, som dödade på så lindrigt sätt, och Seps, som 

 dödade i största hastighet, med äfwen de faseliga symptomer som och 

 påfölgder som denna gör än i dag? 



Monne de gamla, som aldrig gåfwo fullkomliga beskrifningar på de 

 Naturalier, om hwilka de wille ge oss någon underrättelse, hos hwilka 

 namn, kännemärken och beskrifningar antingen felas eller äro så be- 

 skaffade, at de snarare sätta deras läsare i willerwalla än ge någon up- 

 lysning, monne de, säger jag, intet gifwit twå namn åt et diur, efter 

 det hade twå särskilta egenskaper; dylika exempel felas intet. 



Det är wäl möjehget, at Lucani^ Seps är den samma som Horatii 

 Aspis; båda 2 hafwa sagt deras wärkan, men ingendera gifwit deras be- 

 skrifning; altså tycker jag, at wi intet göra illa, då wi biuda til, at med 

 de uplysningar, som Natural-Historien gifwer, förklara deras meningar, 

 som intet altid tält så tydeligen, som de der welat, at deras tankar 

 skulle bli begrepne af deras efterkommande. 



