mig hopp, at Herr arcbiatem med gunstigt nSje inhfiroUr den efterrit- 

 telse. Jag har den åhran at lemna om mitt och min resaa tilstånd til 

 denna dag. 



)Cfler 16 wekors »öresa kom jag Gudi lof! hit til Smima i full- 

 komligt godt wftlatAnd d. 27 Not. Siölefwemet har icke bekommit mig 

 del ringaste illa, fast det haft sina beswärligheter ; men genom fttraif- 

 tigbet ocb den hflgstas bistånd har jag så stått emot dem alla, at icke 

 den ringaste (ått skada mig. Min belsa år nu åfwen så god, som den 

 varit i all min lefnad; jag har aldrig wist af någon siukdom hemma, ej 

 heller hit in til under min resa. Det masta jag beklagar år, at ett 

 wildl haf betagit mig tilfäUe at se många naturens märckwårdigheter ; 

 en fisk, som under tiden fastnat på en krok, och en sparf, som stundom 

 wåderdrifwen hos oss sökt bårberge, ha warit de endaste, som då och 

 då någon stund kunnat f&rnOja min längtan, och sysslesätta mig något 

 litet med at beakrifwa sig och igensöka sit slåkte. 



De aenare, nemligen MotacUUB, EtnbenttBy FringiUcB, alaudce, ha 

 oftare helsat på oss, ån wi åstundat, emedan de aldrig warit några goda 

 bodbäre. Det börjades i östersiön och räckte til Archipelagen och slog 

 aldrig felt, at så snart en liten fogel kom ombord, så fingo wi derpå 

 bårdt wåder ; desse små kräk betiena sig af samma dierfhet til siös som 

 til lands at ta sin tilfljgt til menniskan. Det bar fallit mig in, at wåra 

 andeliga borde ha sig denna deras egenskap bekant, så kunde det ge 

 dem anledning at tänka efter, hwarf5re Noachs duftra, som war af 

 samma släkte, war så trogen at komma tilbaka, häldre än at swäfwa 

 öfwer hafwet, eller at wistas på en jord, som war utan menniskor. 



Jag har altid lagat, at jag fädt någon fast af desse små wandrings- 

 mån. den jag beskrifwit, och har jag wäl 30 sådana beskrifningar. En 

 del har jag sedt i Swerje, en del intet; jag hade dem alla uppstoppade, 

 men mistade dem genom en förtretlig händelse. Artigt war at se, när 

 lårckan kom och wille helsa på, som intet skedde utan då wi woro 

 når in til något land, huru hon brukade samma sätt til siös som til 

 lands, at slå sig ned ocb flyga perpendiculairt op igen, men stackars 

 kräk det bekom henne illa; hon hade intet Uplands åkerfält under sig, 

 hon år intet skapt att doppa sig i salta wågen, ty blefwo ock de masta 

 quar på böljan, då några fä kommo undan med Utet lif. ProcrUaria, 

 •om jag aå mycket åstundat at se, har aldrig wisat sig, ehuru do til- 

 f&Ilen, wid hwilka han bordt synas, icke felat oss; jag har och frågat 

 wåra gamla siömån, som farit på Spanska siön och Medelhafwet i många 

 år, om de någonsin blifwit några sådan warse, men ingen har wetat 

 deraf. Dess ställe lårer måst wara stora Ocean åt båda Jndierna, i 



