41 



Af de ormar jag fuontt i Egypten har jag den äran at Afwerskidui 

 irenoes beskrtfningar. 



Den tönU år Vipera .Egypti^'*. Om denne Ulfftrene år fullkom- 

 ligen beskrefwen, sA kånner man den råtta Vipera offidnarum, hwar och 

 icke sA har denna så bekanta orm«i, hit in til warit okänd. Jag har 

 hit in til warit i den tankan, at wår allmånna orm Coluber Fn. St. 

 260. S. N. 20" H-arit den samma med Vipera Pharm., men jag åndrade 

 tankar, så snart jag Hck se, huru wida den orm, af hwilken Venetianaraa 

 öfwer{5ra alt det, som fodras i Apotheken af Vipera från Egypten, war 

 skild til antalet af Squamae och Scuta, til hufwud och stiert, samt krop- 

 pens anseende från den, som fmnes hos oss. 



Den råtta Vipera ofBcinaiis lårer och knapt finnas i Jtalien, emedan 

 från ewårdeliga tider, den warit hämtad från Egypten til Venedig, hwar- 

 ifrån deas prcparata utandas öfwer hela Europa. 



Den andra år en Vipera Comuta^^. 



Jag har funnit 2^ ormar med horn i Egypten, skilde ända til sit 

 f^us, emedan den ena är en Anguis, den andra en Coluber. 



Så skilde de åro til sit släkte och så olika natur, äro åfwen deras 

 så kallade horn. Den furras åro 2!? dess stora tänder, som genombora 

 cranJum, så at deras basis tienar til tand, och deras spets til horn; den 

 sednares deremot äro intet annat än 2— aculei, fastade wid huden, som 

 Ofwertåcker hufwudel. 



Jag skal intet i hastighet säga, hwilkendera af dessa Alpinus welat 

 utmärka med sin Cerastes, den han illa ritat och wärre beskrifwit. Jag 

 hkulle tro, at han sedt dem båda, och lagt dem båda tilsammans under 

 et namn, efter de båda hade horn. Det war på detta sattet, som man 

 war nögd at föreställa naluralier. at ge ritning utan beskrifning, at rita 

 wåldigt ut det som kunde röra hopens nyfikenhet, til ex. *n orm med 

 korn, utan at ge aktning på naturens inrättning, fl^rr ån wår Linnaus 

 lårdt oss at öpna ögonen wid naturens betraktande, och urskilnad. 



Den tredie år den omtalte Au^uia dentibu» ntolaribus eratiium per- 

 forantibu»**. 



Ödlor, den andra gren af delta grufweliga släkte, har jag funnit en 

 ansenlig hop; de masta lära dock wara bekanta, fSrutan några små, 

 dem jag funnit i ödemarken i brännande sanden; intet rum är, åtx ej 

 något dags lefwande af naturen fådt inwisning. 



Den, hwilken jag har den åran at öfwertkicka, har jag fhmiför 

 andra utwaH, emedan den ir den enda, så mycket jag påminner mig. 

 •om hit in til blifwit anwånd Ul någon nytta, och icke deta mindre 

 warit okänd både för Naturalister och Midid. Sdoeut OMtrinus bar 



