103 



Uga rOUer och grönska. Han bar en odi annan gång budit till med 

 •anuna slags tri, att plantera det på sin gård wid Strömsbolm, med 

 qwistar i jorden, men har dock siagit felt. 



Jag påminner mig. att jag hade den äran i Fahiun. att berätta för 

 Hr. Prd ka so m , om en underUg brand och wådeld, som igenom en Lapp- 

 kiåringz trållerie, flera gångor händt hos en änkia på en gård, intet 

 iongt hfir ifrån, och som saken ftr underlig och sftllsam, ty hoppas jag, 

 att H: Professoren ei ogunstigt uptager, att jag öfwersånder en liten re- 

 lation der om'. Relation fir så wida ofullkomlig, som jag ei kan Cl 

 rett på dag och datum, eller huru Iongt det warit emellan bwar u^åd- 

 eld; kai> ock hända att sielfwa ordningen är oricbtig i så motto, att det 

 huset, som jag säger bafwa fSrst brunnit, torde wara det andra ell«> 

 3^ i ordningen; men så giOr detta ei stort till saken, hälst som Historia 

 facti år sann och richtig. Jag har tagit saken som jag den sielf hOrt af 

 ånkian, som lidit skadan ; har ock sielf i dessa dagar med egna ögon 

 sedt skadan och erfarit tillståndet, fast jag ei sielf wid någon brand 

 warit tillstädes. Hwad Lapphustrun bär ifrån Kilil socken, ei Iongt här 

 ifrån, widkommer, om hwilken talas om i Relationen, så har jag sielf 

 sedt och tält med henne f^r några dagar sedan, fast hon ffir mig ingen- 

 ting wille yttra sig om hwad ärende hon hade till Harderao, dit hon nu 

 war stadder på resan, och mötte mig uti en gästgifware gård; men ige- 

 nom giästgifwarens hustru, fÖr hwilken hon bekiände sitt ärende, fick jag 

 weta hennes dessein. Att denna hustrun är född i Lappmarken, är 

 wist, som ock hennes Physionomie och målil utwisar, fast hon talar ren 

 swenska. Jag håller nu på tillika med H: Landzhöfdingen Reuterbolm 

 att i löndom utforska hemligheten, ho wet om icke den torde gifwa 

 något lius? hwar om jag widare skall hafwa den äran att berätta. 

 Emedlertid har jag den äran att recommendera mig uti Höglärde H. 

 Professorns (Örnarna gunst och grace, förblifwande jag med mycken 

 wördnad och högachtning 



Edle och Höglärde H: Professorns 

 Odmiuk hörsamste tienare 

 Joh. Hesselius. 

 Örebro d. 11 febr. 

 1743. 



Blin ödmiuka respect beder jag anmihies till fru Professorskan. 



Med aldralörsta skall jag hafwa den åran at upwachta Hr. Profeaaor 

 Roséen med en och annan malmaort, som jag är honom skyldig, emed- 

 lertid anmlles min wördsamma respect. 



